ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/9942/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  19 вересня 2022 року                                                                                         м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціальної політики Бучанської міської ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Бучанської міської ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Управління соціальної політики Бучанської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж передбачено частиною четвертою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
- зобов`язати Управління соціальної політики Бучанської міської ради здійснити ОСОБА_1 перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного частиною четвертою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та здійснити її виплату з урахуванням фактично виплаченої суми;
- стягнути з Управління соціальної політики Бучанської міської ради на користь ОСОБА_1 не доплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного частиною четвертою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту", та здійснити її виплату з урахуванням фактично виплаченої суми за 2021 рік - у розмірі (12383,00 грн - 3906,00 грн) = 8477,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем виплачено разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж це передбачено    Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Після звернення до відповідача з проханням здійснити перерахунок та виплатити недоплачену частину допомоги - отримав відмову, що зумовило звернення до суду з адміністративним позовом.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року  адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління соціальної політики Бучанської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому ніж передбачено частиною четвертою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ніж сім мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Управління соціальної політики Бучанської міської ради провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції, Управління соціальної політики Бучанської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2021 році була проведена в розмірі 3906,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2021 року №325 «Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлений чіткий розмір допомоги до 5 травня для певних категорій, в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Також відповідач зазначив, що Управління не є головним розпорядником коштів по виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та не здійснює бюджетні призначення, та не може здійснювати нарахування у розмірі більшому, ніж передбачено кошторисними призначеннями та планом асигнувань.
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Управління соціальної політики Бучанської міської ради, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній  матеріалами в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2019 року і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
Відповідач у 2021 році нарахував та виплатив щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як особі з інвалідністю 3 групи внаслідок війни у розмірі 3906,00 грн. 
Позивач 29 квітня 2021 року звернувся до відповідача з заявою, в якій просив провести перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи у розмірі семи мінімальних пенсій за віком відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020.
У відповідь на заяву відповідач листом від 10.06.2021 №60/29-1733 повідомив, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2021 році була проведена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325 "Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - постанова №112), якою встановлений чіткий розмір допомоги до 5 травня для певних категорій. Виплата разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах інших, ніж визначено зазначеною постановою, лежить поза межами компетенції Управління.
  Не погоджуючись із сумою виплати, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в силу вимог Закону України від 15.12.2020 №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у взаємозв`язку з положеннями статті 28 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", мінімальна пенсія з 01 січня 2021 року складає 1769,00 грн, а тому щорічна разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році позивачу мала бути виплачена в розмірі 12383,00 грн. Натомість, судом встановлено, що позивач отримав зазначену грошову допомогу в розмірі 3906,00 грн.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.
З огляду на це, спірним у цьому апеляційному провадження є питання розміру грошової допомоги до 5 травня, яку позивач отримав у 2021 році.
Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від     22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).
01 січня 1999 року набрав чинності Закон № 367-ХІV, яким статтю 13 Закону № 3551-XII доповнено частиною в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».
Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) текст вказаної вище частини статті 13 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008     зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними.
Згідно із підпунктом 5 пункту 63     розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України     доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Відповідно до частини першої статті 17-1 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Відтак, суд першої інстанції цілком правильно наголосив на тому, що саме з 27.02.2020 позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-ХІV від 25.12.1998, яка передбачала розмір щорічної разової допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю ІІI групи внаслідок війни у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Тож, позивачу було виплачену вказану соціальну виплату у меншому розмірі, аніж це встановлено законом та не було надано доказів на підтвердження обґрунтованості такого розміру виплаченої позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня, при цьому, посилання на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 № 325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», є хибними, оскільки Кабінет Міністрів України не має визначати інші розміри виплати грошової допомоги, тобто, положення норми частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-XIV, які і мають бути застосовані до спірних правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.09.2020, які залишені без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021, за результатами розгляду зразкової справи № 440/2722/20.
З листа відповідача № 60/29-1733 від 10.06.2021 року вбачається, що останній здійснив виплату у травні 2021 щорічної разової грошової допомоги позивачу, як інваліду війни 3 групи, в розмірі 3906 грн., проте з 27.02.2020 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня як інвалід 3 групи    у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з огляду на що, дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому     ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  за 2021,  є протиправними.
За таких обставин, приймаючи до уваги вищевказаний правовий висновок Верховного Суду, викладений у зразковій справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році повинна виплачуватися особам з інвалідністю внаслідок війни у розмірі, встановленому частиною 5 статті 13 Закону № 3551 у редакції Закону № 367-ХІV.
Відповідно до частини третьої  статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України  при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Оскільки разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено статтею 13 Закону № 3551-XII, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що отримання такої допомоги у меншому розмірі порушує права позивача.
Відтак судом апеляційної інстанції критичної оцінюється посилання апелянта як на підставу для відмови в задоволенні позову на те, що виплата допомоги до 5 травня за 2021 рік здійснена у розмірі згідно затвердженого обсягу видатків, оскільки гарантовані  законом  виплати, пільги тощо неможливо поставити у залежність від видатків бюджету.
Доводи апелянта про незалучення судом першої інстанції до участі у справі в якості співвідповідача або третьої особи Кабінету Міністрів України колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як було підкреслено вище, саме Управлінням допущено протиправну бездіяльність щодо виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,          
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Бучанської міської ради залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року - без змін.
Постанова    суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        В.П.Мельничук

Суддя                                        О.М.Оксененко