ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
29 вересня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/5568/20	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати     пенсію за віком ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього     стажу, зазначеного     в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи     з дати     звернення - 06.08.2014р. та виплачувати на     визначений пенсіонером банківський рахунок.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.08.2014 р. представник ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва від 05.11.2014 р.№ 67/1 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Разом з тим, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017 р. по справі № 489/9660/14-а рішення УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва від 05.11.2014 р. № 67/1 скасовано та зобов`язано прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 від 06.08.2014 р. про призначення пенсії за віком з урахуванням того, що відсутність документів на підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України не є підставою для відмови у призначенні пенсії. Листом від 30.05.2017 р. Центральне об`єднане УПФУ м. Миколаєва Миколаївської області повідомило, що рішенням від 19.05.2017 р. № 36/9 позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком, оскільки не підтверджено наявність необхідного для призначення пенсії загального страхового стажу (15 років). Як зазначило управління у своєму рішенні, підставою для відмови стали розбіжності у записі імені ОСОБА_1 у наданих ним для призначення пенсії документах. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.12.2019 р. по справі № 208/4362/19 встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки з датою заповнення 02.09.1971 р., УРСР від 29.04.1971 р., диплому НОМЕР_1 , виданого Харківським автомобільно-дорожнім інститутом від 16.06.1977 р., диплому серія НОМЕР_2 , виданого Куп`янським автотранспортним технікумом Мінавтотранс УРСР від 29.04.1971 р., оформлені на ОСОБА_2 . 03.01.2020 р. представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою долучити до матеріалів пенсійної справи позивача копію рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.12.2019 р. по справі № 208/4362/19 про встановлення факту, що має юридичне значення, розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2014 р. про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням наданого судового рішення. Листом від 21.01.2020 р. ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки питання призначення пенсії не було предметом спору у судовому засіданні, прийняти відповідне рішення про призначення пенсії за віком відповідно до заяви від 06.08.2014 р. підстав не має. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 р. по справі   №400/2160/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 р., у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності щодо не призначення пенсії за віком та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 як не працюючому пенсіонеру, з урахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 06.08.2014 р., та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок – відмовлено. 04.11.2020 р. представник позивача звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач листом від 23.11.2020 р. роз`яснив, що не надано документу, що засвідчує місце проживання заявника в Україні. Призначити пенсію можливо при виконанні вимоги п. 2.22 Порядку № 22-1. Така бездіяльність відповідача, на думку позивача, є протиправною.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року  позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо непризначення пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з дати звернення – 06.08.2014 р. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить апеляційну скаргу задовольнити; рішення суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі № 400/5568/20. Доводами апеляційної скарги зазначено, що, проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі та зміст позовних заяв, які були предметом розгляду у справах № 489/9660/14-а, № 400/2160/20 можна дійти висновку про те, що склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та у справах  № 489/9660/14-а, № 400/2160/20 є тотожними. Таким чином, апелянт вказує, що оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то провадження у справі №400/5568/20 підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.     
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є громадянином України, на час першого звернення за призначенням пенсії 06.08.2014 р. вік ОСОБА_1 склав 63 роки (а. с. 8).
Згідно трудової книжки страховий стаж склав 24 роки 5 місяців 29 днів та відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Закон № 1058) позивач набув право на признання пенсії за віком.
06.08.2014 р. представник позивача звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва із заявою про призначення пенсії за віком (а. с. 11). 
Рішенням УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва від 05.11.2014 р. № 67/1 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. 
Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.08.2016 р. у справі                   № 2а/489/211/2016 визнано протиправним рішення УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва від 05.11.2014 р. № 67/1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 через відсутність документів щодо підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України та зобов`язано УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва прийняти по суті рішення щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 06.08.2014 р., на підставі документів, доданих до заяви про призначення пенсії (а. с. 16-17).
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017 р. по справі № 489/9660/14-а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.08.2016 р. змінено та викладено її резолютивну частину в наступній редакції: "Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва від 5 листопада 2014 року №№ 67/1, 67/2 скасувати. Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва прийняти рішення по заявам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 6 серпня 2014 року про призначення пенсії за віком з урахуванням того, що відсутність документів на підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України не є підставою для відмови у призначенні пенсії. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 серпня 2016 року - залишити без змін." (а. с. 18-19).
На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017 р. по справі № 489/9660/14-а    відповідач листом від 30.05.2017 р. № 118-А-01 повідомив, що рішенням управління від 19.05.2017 р. № 36/9 ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії за віком, оскільки не підтверджено наявність у заявника необхідного для призначення пенсії загального страхового стажу (15 років). 
Підставою для відмови стали розбіжності у записі імені ОСОБА_2 у наданих ним для призначення пенсії документах. Так, у трудовій книжці від 02.09.1971 р., дипломі серія НОМЕР_3 від 29.04.1971 р., дипломі серія НОМЕР_4 від 16.06.1977 р. ім`я ОСОБА_2 зазначено як " ОСОБА_4 ". В архівній довідці від 21.11.2013 р. № 3102 про роботу на заводі " ОСОБА_5 ", наданої ТОВ "Аврора і Ко", що видана на підставі особової картки, значиться ім`я " ОСОБА_6 ". 
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.12.2019 р. по справі № 208/4362/19 встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки з датою заповнення 02.09.1971 р., УРСР від 29.04.1971 р., диплому НОМЕР_1 , виданого Харківським автомобільно-дорожнім інститутом від 16.06.1977 р., диплому серія НОМЕР_2 , виданого Куп`янським автотранспортним технікумом Мінавтотранс УРСР від 29.04.1971 р., оформлені на ОСОБА_2 . 
03.01.2020 р. представник позивача звернувся до відповідача із заявою долучити до матеріалів пенсійної справи позивача копію рішення Заводського районного суду                                                          м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.12.2019 р. по справі № 208/4362/19 про встановлення факту, що має юридичне значення, розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2014 р. про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням наданого судового рішення. 
Листом від 21.01.2020 р. № 172-К-07 відповідач повідомив про те, що до матеріалів пенсійної справи долучено рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.12.2019 р. у справі № 2085/4362/19. Також, зазначено, що оскільки питання призначення пенсії не було предметом спору в судовому засіданні, прийняти відповідне рішення про призначення пенсії за віком відповідно до заяви від 06.08.2014 р. підстав немає. Роз`яснено, що з питання призначення пенсії за віком, з урахуванням рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.12.2019 р. у справі № 2085/4362/19, ОСОБА_2 або його законний представник має право звернутися до відділу обслуговування громадян м. Миколаєва (сервісний центр) із відповідною заявою (форму заяви затверджено Порядком № 22-1).
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 р. по справі № 400/2160/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 р., у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності щодо не призначення пенсії за віком та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 як не працюючому пенсіонеру, з урахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 06.08.2014 р., та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок – відмовлено (а. с. 45-52).
04.11.2020 р. представник позивача звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а. с. 12).
Відповідач листом від 23.11.2020 р. № 6924-6783/К-02/8-1400/роз`яснив, що не надано документу, що засвідчує місце проживання заявника в Україні. Призначити пенсію можливо при виконанні вимоги п. 2.22 Порядку № 22-1 (а. с. 14).
Таким чином, фактично позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком лише з підстави ненадання документу, що засвідчує його місце проживання в Україні. Інших підстав, зокрема, щодо відсутності необхідного стажу відповідач у листі від 23.11.2020 р. не зазначив.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до заяви про призначення пенсії від 06.08.2014 р. представник позивача додавав копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , а тому підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії, вказані відповідачем у листі від 23.11.2020 р. є необґрунтованими, на час розгляду справи у відповідача в наявності є всі документи для призначення позивачу пенсії за віком з дати звернення, а саме  з 06.08.2014 р.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання призначити пенсію в розмірі, не меншому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок не належать задоволенню, оскільки вони є передчасними. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до   ст. 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
За приписами положень   статті 24 Конституції України   громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
В   статті 46 Конституції України   закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Відповідно до частини другої   статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"   реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених   Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як   Конституція   Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.
Ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення»   встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 р. № 2235-ІІІ документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.
Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 44 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   (далі - Закон № 1058-IV) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якої заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення.
Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно.
Порядок видачі,   зразок та форма пенсійного посвідчення   затверджуються правлінням Пенсійного фонду.
Згідно з ч.5 ст. 45 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, у зв`язку з чим вони не підлягають застосуванню при вирішенні питань стосовно виплати пенсій громадянам України, які виїхали за кордон, та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Тобто, виходячи із чинного пенсійного законодавства, особа має право на отримання заробленої та призначеної пенсії незалежно від місця її проживання.
Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року.
Також, у пункті 3 Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року зазначено, що пункт 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати. При цьому наголошується, що вказані положення Закону суперечать приписам Конституції України щодо неможливості скасування конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав і свобод громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права громадян на соціальний захист у старості.
Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України.
Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підстав для припинення права особи на отримання пенсії, відсутні.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №766/15025/16-а.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Порядок № 22-1).
Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Згідно з п. 1.3 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії громадянам України, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника, або надсилається поштою до органів, що призначають пенсію, визначених постановою правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року   № 13-4   "Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 липня 2014 року за № 804/25581 (далі - постанова).
Відповідно до п. 1.6. звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Згідно з п. 1.7. днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених   частиною четвертою   статті 45 Закону.
Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком, крім іншого, додаються такі документи:
1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
2) документи про стаж, що визначені   Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з   додатком 4   до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з   додатком 3   до Положення.
3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3,   4   до Положення).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1).
За бажанням особи для додаткового виключення періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до   абзацу третього   частини першої статті 40 Закону за період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року подається довідка з місця роботи про період такої відпустки.
Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені   Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з   додатком 1   до цього Порядку;
4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;…
6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у   пункті 1.3   розділу І цього Порядку).
Згідно з п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Відповідно до п. 2.22. Порядку 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.
Згідно з п. 2.23. Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.
В аналогічному порядку після визначення Пенсійним фондом України розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, здійснюється перерахунок пенсії у разі відсутності на дату призначення пенсії даних про середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески.
Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
У разі якщо на дату звернення особи за перерахунком пенсії відповідно до   частини четвертої   статті 42 Закону в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про страховий стаж за двадцять четвертий місяць після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, за бажанням особи перерахунок пенсії проводиться за наявні місяці страхового стажу або після надходження відповідних даних за цей місяць за умови, якщо дані надійшли не пізніше трьох місяців від дня звернення за перерахунком пенсії. У цьому разі днем звернення за перерахунком пенсії є день приймання органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку, а за наявності підстав, додатково витребувані пенсійним органом документи.
Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком лише з підстави ненадання документу, що засвідчує його місце проживання в Україні. Інших підстав відповідач у листі від 23.11.2020 р. не зазначив.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" документи, оформлення яких передбачається цим    Законом    із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:
1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;
2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.
Таким чином, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у   Законі № 1058-IV   і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.
При цьому, як вже зазначалось вище, призначення та отримання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.
За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, щодо наявності підстав для призначення позивачу пенсії у разі подання ним або його представником документів, визначених Порядком № 22-1, зокрема, документа, що підтверджує громадянство України.
Як встановлено судом першої інстанції, до заяви про призначення пенсії від 06.08.2014 р. представник позивача додавав копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 . Паспорт виданий 17.03.2014 р. і дійсний до 17.03.2024 р. (а. с. 8).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії, вказані відповідачем у листі від 23.11.2020 р., є необґрунтованими, у зв`язку з чим дійшов вірного висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо непризначення позивачу пенсії за віком, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком з урахуванням усього стажу, зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі, не меншому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення – 06.08.2014 р., та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, вперше за призначенням пенсії позивач звернувся 06.08.2014 р., досягши пенсійного віку (повних 63 роки). Перша відмова пенсійного органу була з підстав відсутності документів на підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України. Висновки суду щодо необґрунтованості такої підстави наведені судом вище.
Друга відмова у призначенні пенсії була з підстав не підтвердження наявності необхідного для призначення пенсії загального страхового стажу (15 років). Дана підстава усунута рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.12.2019 р. по справі № 208/4362/19, яким встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки з датою заповнення 02.09.1971 р., УРСР від 29.04.1971 р., диплому НОМЕР_1 , виданого Харківським автомобільно-дорожнім інститутом від 16.06.1977 р., диплому серія НОМЕР_2 , виданого Куп`янським автотранспортним технікумом Мінавтотранс УРСР від 29.04.1971 р., оформлені на ОСОБА_2 . Копію зазначеного рішення суду надано відповідачу для долучення до матеріалів пенсійної справи.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час розгляду справи у відповідача в наявності є всі документи для призначення позивачу пенсії за віком. Заява встановленої форми подавалась і 06.08.2014 р., і 04.11.2020 р. (а. с. 11-12). Вимоги щодо віку та страхового стажу позивачем дотримані, у зв`язку з чим підстави для відмови у призначенні пенсії позивачу відсутні.
Щодо строку, з якого належить призначити пенсію, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсія призначається з дати звернення.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 2014 року (більше семи років) позивач постійно перебуває у процесі оскарження рішень та бездіяльності пенсійного органу. Такий тривалий період викликаний не зволіканням чи бездіяльністю самого позивача, а строком розгляду справ у судах та постійними відмовами пенсійного органу з різних підстав.
Враховуючи обставини, встановлені у даній справі та за наслідками попередніх судових розглядів, колегія суддів вважає справедливим та обґрунтованим виникнення у позивача права на призначення пенсії саме з 06.08.2014 р.
Водночас, колегія суддів вважає передчасними вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу як непрацюючому пенсіонеру, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, оскільки пенсію буде призначено на виконання рішення суду, призначення пенсії матиме наслідком її виплату.
Що стосується доводів апелянта про те, що склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та у справах  № 489/9660/14-а, № 400/2160/20 є тотожними колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не є тотожними.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказані обставини вже були предметом розгляду під час перегляду апеляційним судом ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року про закриття провадження у справі, в ухвалі П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 р. було зроблено висновок, що предмет позову у справі № 400/2160/20 не є тотожним предметом позову у даній справі № 420/5568/20.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021  року  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5   статті 328 КАС України.

Головуюча суддя:                                                                                        О.А. Шевчук 
Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко
          Суддя:                                                                                                           А.Г. Федусик