ПОСТАНОВА 
Іменем України

12 жовтня 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 390/1534/20
провадження № 22-ц/4809/801/22 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Дьомич Л. М., 
за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В., 
учасники справи:  
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (суддя Бойко І. А.) від 03 лютого 2022 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - Військова частина НОМЕР_1 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 23 грудня 2019 року він проходить військову службу у вказаній військовій частині на посаді водія-прожекториста. 17 березня 2020 року на підставі наказу повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 17 березня 2020 року № 13-РС позивач переведений на посаду водія-прожекториста відділення взводу радіотехнічного забезпечення вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення. 
14 квітня 2020 року в приміщенні пункту технічного обслуговування та ремонту техніки на території автопарку військової частини позивач був залучений до виконання робіт по сезонному обслуговуванню автомобільної техніки. Під час проведення вказаних робіт лейтенант ОСОБА_2 допустив нехтування своїми службовими обов`язками щодо забезпечення заходів безпеки підпорядкованого йому особового складу, не провів з позивачем цільового інструктажу перед проведенням робіт та не здійснював контролю за його діями. Внаслідок чого, позивач під час спуску до оглядової ями через непристосоване для цього місце впав і отримав тілесне ушкодження у вигляді косого перелому лівої гомілкової кістки зі зміщенням, поперечного перелому гомілкової кістки з незначним зміщенням. У зв`язку з отриманими травмами він вимушено проходив лікуванням, зокрема з оперативним втручанням. Загальна сума коштів, витрачених позивачем на лікування, становить 15478,48 грн. 
Вина відповідача в заподіянні позивачу фізичної шкоди встановлена актом проведення розслідування нещасного випадку, а нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з проходженням військової служби.
Нещасний випадок, який стався з позивачем, завдав йому моральної шкоди, оскільки він тривалий час проходив лікування та відновлювальні процедури. Через отриману травму позивач тривалий час був непрацездатний, не міг вести повноцінний спосіб життя, що спричинило йому душевні страждання. Враховуючи їх тривалість і глибину, розмір моральної шкоди позивач оцінив у розмірі 100000,00 грн. 
З огляду на такі обставини, позивач просив суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на свою користь відшкодування завданої майнової шкоди в сумі 15478,48 грн та моральної шкоди у розміри 100000,00 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з відповідача на користь позивача 15439,48 грн відшкодування майнової шкоди, а також 20000,00 грн відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду мотивоване тим, що вина відповідача у заподіянні шкоди здоров`ю та пов`язаних з цим душевних страждань позивача доведена, а тому понесені позивачем збитки підлягають відшкодуванню відповідачем, як відповідальною особою за завдану шкоду.
При цьому суд повністю погодився з визначеною позивачем сумою компенсації його витрат на лікування, а компенсацію моральної шкоди суд визначив у меншому розмірі – 20000,00 грн.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Військова частина  НОМЕР_1  подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідач стверджує, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.
Суд не взяв до уваги пояснення відповідача, що нещасний випадок з позивачем стався під час обідньої перерви, яка встановлена наказом командира, при цьому позивач в обідню перерву продовжував виконувати завдання, тобто в не призначений для виконання час. Крім того, позивач сам знехтував правилами безпеки виконання робіт, зістрибнувши в оглядову яму.
Суд також не звернув увагу, що після отримання позивачем травми з боку відповідача були вжиті всі необхідні заходи для надання першої медичної допомоги та госпіталізації потерпілого. Рішення про отримання медичної допомоги саме в комунальному закладі охорон позивач прийняв самостійно, від отримання послуг у військовому медичному закладі відмовився, що потягло з його боку матеріальні витрати на лікування. 
Крім того, суд не навів обґрунтування розміру присудженої компенсації витрат на лікування позивача.
Суд також не навів обґрунтування рішення в частині відшкодування моральної шкоди та розміру компенсації, а позивач не довів доказами заподіяння йому такої шкоди. 
Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу
01 серпня 2022 року на адресу Кропивницького апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Соколовська Євгенія Володимирівна, в якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2022 року залишити без змін.
Відзив мотивований тим що, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи та правомірно врахував обставини, які мають значення для справи. Доводи відповідача про винуватість позивача у спричинені собі травм є безпідставними та не заслуговують на увагу. Натомість вина відповідача належним чином встановлена. Доводи апеляційної скарги не здатні спростувати правильність рішення місцевого суду.
Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні
Представник апелянта ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, надала усні пояснення сто воно викладених у скарзі доводів.
Позивач особисто в судове засідання не з`явився, а його представник – адвокат Соколовська Є. В. заперечила проти вимог і доводів апеляційної скарги. 
Суд першої інстанції встановив такі обставини 
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 березня 2020 року № 17 з 01 по 30 квітня у вказаній військовій частині проводилось переведення техніки й озброєння на весняно-літній період. Пунктом 16 вказаного наказу передбачено, що здійснення заходів щодо підготовки озброєння та військової техніки покладається на командирів підрозділів, які повинні організувати суворий контроль за виконанням особовим складом техніки безпеки (т. 1, а. с. 61-67).
14 квітня 2020 року в приміщенні пункту технічного обслуговування та ремонту техніки на території автопарку військової частини під час виконання робіт по сезонному обслуговуванню автомобільної техніки солдат ОСОБА_1 спускаючись до оглядової ями впав, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження.
Згідно з епікризом-випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2719 в період з 14 по 23 квітня 2020 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні в поліклінічному відділенні Комунального закладу «Поліклінічне об`єднання м. Кіровограда» з діагнозом: закритий перелом лівої гомілкової кістки. Проведено оперативне втручання. В рекомендаціях лікарем призначено подальше медикаментозне лікування, з наступним проведенням рентгенограми. Термін консолідації переломів 3,5-4,5 місяців (т. 1, а. с. 36).
За фактом травмування водія-прожекториста взводу радіотехнічного забезпечення вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата контрактної служби ОСОБА_1 проведено службове розслідування, за результатом якого складено акт № 4 про нещасний випадок, затверджений 10 липня 2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 19-45). Нещасний випадок визнано пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби (п. 6 акту).
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії № 11251 від 03 вересня 2020 року солдату військової служби за контрактом ОСОБА_1 поставлено діагноз: консолідуючий перелом (14 квітня 2020 року) обох кісток лівої гомілки з наявністю металоконструкції (т. 1, а. с. 18).
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, серії 12ААА № 008227 від 01 березня 2021 року, ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 від травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, становить 15 відсотків (т. 1, а. с. 176).
Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2020 року по справі ЄУН 390/839/20, судом затверджено угоду про примирення та визнано ОСОБА_2 . Командира взводу радіотехнічного забезпечення вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України, та призначено йому покарання. Згідно з вироком ОСОБА_2 , бувши військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи службу на посаді командира взводу радіотехнічного забезпечення вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи з необережності, нехтуючи своїми службовими обов`язками щодо забезпечення заходів безпеки особового складу військової частини, всупереч вимог ст.ст.6, 13, 18 Закону України «Про охорону праці», п.2.8 наказу Міністерства оборони України № 20 від 28 січня 1998 року, ст. ст.119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, під час робіт по сезонному обслуговуванню автомобільної техніки не провів належним чином інструктаж по мірам безпеки при роботі по технічному обслуговуванню техніки з підлеглим особовим складом взводу радіотехнічного забезпечення вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 , а саме солдатом контрактної військової служби ОСОБА_1 й не контролював останнього. В результаті чого, солдат ОСОБА_1 14 квітня 2020 року близько 13.05 год під час виконання робіт по обслуговуванню автомобіля УАЗ 33031 АПП-90П, номерний знак НОМЕР_2 , на оглядовій ямі в с. Канатове, Кропивницького району Кіровоградської області, здійснюючи спуск до оглядової ями через непристосоване для цього місце, допустив падіння до оглядової ями, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у виді закритого косого перелому н/3 лівої в/гомілкової кістки зі зміщенням поперечного перелому н/3 м/гомілкової кістки з незначним зміщенням (т. 1, а. с.7-3).
З період з 14 квітня 2020 року по 19 червня 2020 року позивач придбав медикаментів та медичних інструментів на загальну суму 15439,48 грн (т. 1, а. с. 9-13).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 серпня 2020 року № 175 ОСОБА_1 приступив до виконання службових обов`язків з 18 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 81).
Позиція суду апеляційної інстанції
    Вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково,рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2022 року скасуванню, а провадження у справі – закриттю у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Як відомо зі ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
В поданій відповідачем до суду апеляційній скарзі відсутні доводи про порушення місцевим судом правил судової юрисдикції, однак згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Положення ч. 1 та ч. 2 ст. 377 ЦПК України встановлюють, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 – 22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне, між собою.
Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, від 13 червня 2018 року у справі № 307/2765/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 463/1865/17, від 15 травня 2019 року у справах № 729/608/17 та № 352/1414/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 749/942/18 та інших.
З огляду на це вважається «судом, встановленим законом» лише той судовий орган, котрий має відповідну юрисдикцію щодо розгляду та вирішення конкретної справи.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України).
Відповідно до змісту п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України до публічної служби Закон відносить, зокрема, військову службу.
Постановляючи ухвалу від 24 листопада 2020 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди, а також ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції вважав, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Проте з таким висновком погодитися не можна. 
Суд першої інстанції не врахував суб`єктний склад учасників спірних матеріальних правовідносин та їх характер.
З матеріалів справи вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин та на час пред`явлення позову позивач ОСОБА_1 являвся військовослужбовцем ЗС України.
Позов пред`явлено до військової частини, в якій позивач проходив військову службу.
Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що під час проходження військової служби з ним стався нещасний випадок, що полягав в заподіянні шкоди його здоров`ю, з яким пов`язані витрати на лікування та душевні страждання. 
Спірні правовідносини регулюються, зокрема, нормами ст. 11, ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та захист їх сімей» про право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу, про відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди.
З урахуванням цього колегія суддів апеляційного суду вважає, що спір між сторонами у цій справі виник стосовно проходження позивачем публічної (військової) служби, а тому, відповідно до імперативної норми п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, розгляд цієї справи належить до юрисдикції адміністративних судів, а не загальних судів.
Таким чином, суд першої інстанції припустився помилки при визначенні судової юрисдикції цієї справи, розглянувши справу з порушенням вимог ст. 19 ЦПК України.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на встановлене апеляційним судом, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 367, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1 і 2 ст. 377 ЦПК України, суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.
Крім того, відповідно до ч. 4 с. 377 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду вважає за потрібне роз`яснити позивачу, що суд за його заявою в порядку письмового провадження може постановити ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2022 року скасувати, а провадження у справі закрити.
Роз`яснити позивачу право звернення з позовом до адміністративного суду.
  Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст цієї постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

Л. М. Дьомич