ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3077/21                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 вересня 2022 року                                                                             м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                             Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                           Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України Соловйової Л.В. на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі довідки про суддівську винагороду та зобов`язання видати довідку про суддівську винагороду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Голова ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що в період з 15 жовтня 1979 року по 24 жовтня 2016 року позивач працювала на посадах судді в судах різних інстанцій. 24 жовтня 2016 року позивач відрахована зі штату Вищого адміністративного суду України у зв`язку зі звільненням у відставку. Позивач пішла у відставку з посади судді вищого спеціалізованого суду і на час звільнення у відставку мала 37 років стажу на посаді судді. Наведене підтверджується копією трудової книжки позивача.
16 лютого 2021 року позивач подала заяву на ім`я відповідача щодо надання їй довідки про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як судді вищого спеціалізованого суду, в розмірі 215  455 грн. (базовий розмір посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,25 та доплати за вислугу років за наявності стажу роботи більше 35 років у розмірі 80 відсотків).
Листом від 24 лютого 2021 року № 62/12-14/21 відповідач відмовив у видачі довідки позивачу з тих підстав, що частиною 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) не визначений оклад для ліквідованих вищих спеціалізованих судів. Також відповідач послався на те, що Вищий адміністративний суд України не є вищим спеціалізованим судом згідно Закону № 1402-VIII. На думку відповідача при видачі позивачу довідки про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідно керуватися Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII.
В пункті 16 вказаного Рішення № 2-р/2020 від 18.02.2020 зазначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Відповідно до пункту 17 рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 року запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Отже Конституційний Суд України констатував, що порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів єдиний для всіх і регулюється одним законом.
В пункті 35 рішення Верховного Суду у зразковій справі вказується, що з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Отже з 19.02.2020 року питання щомісячного довічного грошового утримання судді регулюється виключно Законом № 1402-VIII, а застосування різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів суперечить положенням частини першої статті 126 Конституції України.
Конституційний Суд України в рішенні № 2-р/2020 від 18.02.2020 року вказує, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності (абз. 6 п. 16).
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді».
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
В силу ч. 4 ст. 135 Закону № 1402-VIII до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
Частиною п`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років за наявності стажу роботи більше 35 років у розмірі 80 відсотків посадового окладу.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2270 гривень. Згідно наведеної статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня встановлено у розмірі 2102 гривні.
Враховуючи наведене, суддівська винагорода, яку отримує повноважний суддя на відповідній посаді (судді вищого спеціалізованого суду), становить: базовий розмір посадового окладу (50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб) = 105  100 грн.; регіональний коефіцієнт 1,25 = 26  275 грн.; щомісячна доплата за вислугу років за наявності стажу роботи більше 35 років у розмірі 80 відсотків посадового окладу = 84  080 грн. Загальний розмір суддівської винагороди повноважного судді на відповідній посаді становить 215  455 грн.
Необхідність здійснення розрахунку суддівської винагороди позивачу, виходячи з посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, вбачається з наступного.
Законом №2453-VI (ч. 2 ст. 17) і Законом № 1402-VIII (ч. 3 ст. 17) закріплювалися подібні системи судів загальної юрисдикції (місцеві суди; апеляційні суди; вищі спеціалізовані суди; Верховний Суд України/Верховний Суд). В обох Законах №2453-VI і № 1402-VIII передбачені вищі спеціалізовані суди в системі судів загальної юрисдикції. При цьому в силу ч. 2 ст. 31 Закону №2453-VI Вищий адміністративний суд України є вищим спеціалізованим судом.
Після ухвалення рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. Закон № 1402-VIII встановлює суддівську винагороду для суддів вищих спеціалізованих судів, а також імперативно закріплює, що суддівська винагорода регулюється лише Законом № 1402-VIII та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (стаття 135 Закону № 1402-VIII). Отже, відсутній будь-який інший закон, що встановлював би суддівську винагороду для суддів вищих спеціалізованих судів, окрім Закону № 1402-VIII.
Наведене свідчить, що позивач має право на перерахунок пенсії, виходячи з посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, передбаченого Законом № 1402-VIII.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України» (заява № 20372/11), «Кантоні проти Франції»(заява №17862/91).
В пункті 9.3 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 року по справі № 805/3923/18-а зазначено, що умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії.
Позивач є суддею вищого спеціалізованого суду у відставці, дана обставина встановлена судом першої інстанції та не заперечується відповідачем. Конкретна назва суду не має значення для визначення статусу позивача як судді вищого спеціалізованого суду, оскільки система судів загальної юрисдикції за Законом № 1402-VIII передбачає існування вищих спеціалізованих судів (ч. 3 ст. 17 Закону № 1402-VIII) і суддівська винагорода даним законом передбачена для вищих спеціалізованих судів (ст. 135 Закону № 1402-VIII), а не для конкретних судів.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 17 Закону № 1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується єдиним статусом суддів. Згідно частини 2 ст. 52 Закону № 1402-VIII судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.
Позивач обіймала посаду судді вищого спеціалізованого суду, звільнилася у відставку та має статус судді вищого спеціалізованого суду у відставці, а тому вона має право на відповідні гарантії, встановлені Законом № 1402-VIII для судді вищого спеціалізованого суду, зокрема на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII) відповідно до базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду з відповідними коефіцієнтами та доплатами (ч. ч. 3-5 ст. 135 Закону № 1402-VIII).
Наведене свідчить про правильність висновків суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний надати позивачу довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як судді вищого спеціалізованого суду, на підставі ст. ст. 135, 142 Закону № 1402-VIII, п. 16 рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 року і ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».
Відповідач зазначає, що Вищий адміністративний суд України не припинений як юридична особа, ліквідаційна процедура триває, а тому в силу пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII при визначенні розміру суддівської винагороди для обчислення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці застосовується Закон №2453-VI.
Колегія суддів звертає увагу на наступне. Відповідно до пункту 7 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI.
В силу наведеної норми статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів Вищого адміністративного суду України визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI лише до припинення діяльності Вищого адміністративного суду України, а не його ліквідації.
Припинення діяльності Вищого адміністративного суду України зафіксоване Наказом Вищого адміністративного суду України від 15.12.2017 року № 36, про що Голова ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України повідомила в листі від 22.08.2022 року №126/7_14/22. Даний лист не надавався до суду першої інстанції, оскільки позивач не витребував відповідної інформації у відповідача через ненадання останнім заперечень по справі (ст. 164 КАС України). Відповідач в суді першої інстанції не заперечував твердження щодо припинення діяльності Вищого адміністративного суду України і втрати чинності пункту 7 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII, а тому позивач мав обґрунтовані підстави вважати, що відповідач погодився з ними. Надання відповідачем заперечень з вказаного питання в апеляційній скарзі стало підставою для звернення до Голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України з адвокатським запитом і отримання адвокатом позивача вказаного листа.
В будь-якому випадку колегія суддів дійшла висновку, що обставини припинення діяльності Вищого адміністративного суду України є загальновідомими і встановлені та досліджені судом першої інстанції в даній справі.
Отже, положення пункту 7 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII припинили дію (втратили чинність) і перестали регулювати відповідні суспільні відносини з дня початку роботи Верховного Суду, тобто з 15.12.2017 року. Вказане свідчить, що положення Закону №2453-VI застосовувалися лише до припинення діяльності Вищого адміністративного суду України, а не до його ліквідації як юридичної особи.
Наведене свідчить про правильність застосування судом першої інстанції наведених вище положень законодавства і коректність висновків, що з 15.12.2017 року вказані положення пункту 7 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII припинили дію та перестали регулювати відповідні суспільні відносини. А тому і в цій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України Соловйової Л.В. - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 р - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                Сорочко Є.О.

                                                                                                      Чаку Є.В.