ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7408/22 Справа № 428/8768/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шубочкіна Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачаУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2021 року, ухваленого суддею Шубочкіною Т.В. у м.Сєвєродонецьк, Луганської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ 

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - відповідач 1), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області (далі - відповідач 2), про зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 . 
Позивач вважає, що його батько за життя перебував на обліку у Попаснянському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області, та до 31.08.2018 він отримував страхові виплати у Пирятинському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області як внутрішньо переміщена особа.
Листом №2592/02-3 від 07.06.2021 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області повідомило приватному нотаріусу про відсутність заборгованості по страховим виплатам перед потерпілим ОСОБА_2 . 
Також відповідно до довідки №08-160, виданої 24.05.2021 Пирятинським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області на запит приватного нотаріуса, виплати Пирятинським відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області не поновлювалися у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не звертався до відділення.
Позивач вважає, що припинення відповідачем нарахування та відмова у донарахуванні заборгованості зі страхових виплат ОСОБА_2 є незаконними, а тому він як спадкоємець, відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.
На підставі викладеного позивач просив суд зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 за період з вересня 2018 року по листопад 2020 року включно.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області, про зобов`язання вчинити певні дії задоволені частково.
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області виплатити ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не отримані ним за життя страхові виплати за період 01 вересня 2018 року по 19 листопада 2020 року з урахуванням коригуючого коефіцієнту.
Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, заявлених до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області та стягнути з позивача на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в сумі 1362 грн.
При цьому, скаржник зазначає, що згідно відомостей, що містяться в матеріалах справи, потерпілий ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа звернувся за продовженням страхових виплат до Пирятинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, де йому було проведено страхові виплати з 01.02.2016 по 31.08.2018. В подальшому постановою Пирятинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 03.09.2018 ОСОБА_2 було зупинено виплати на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО з 01.09.2018, тобто припинення виплат потерпілому було здійснено ще за два роки до його смерті, однак ОСОБА_2 в установленому законом порядку не оскаржив дії або бездіяльність щодо не нарахування та невиплати йому відповідних виплат, тобто за життя не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми страхових виплат, тому йому ці суми за життя і не нараховувались, відповідно вони не можуть входити до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 . Вказує, що право на призначення страхового платежу, яке не було реалізовано, згідно із ст.1219 ЦК України до складу спадщини не входить, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові 16 грудня 2020 року у справі №428/12730/19. Наголошує на тому, що визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 14 квітня 2020 року у справі №431/6232/18-ц, тому суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
13.12.2022 на електронну адресу суду апеляційної інстанції від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду, призначеного на 13 грудня 2022 року на 09.50 год. без участі сторони позивача, заперечують проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача та просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_4 , який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є уродженцем м.Кіровськ, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 28.05.1968, ОСОБА_1 (російською мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Кіровськ Луганської області, актовий запис №272. Батьком вказаний ОСОБА_5 (російською), а матір`ю - ОСОБА_6 (російською).
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 11.12.2020 Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селищі Голубівське Попаснянського району Луганської області, актовий запис 302.
Згідно з копією листа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області №624/02-14 від 27.05.2021, заборгованість по страховим виплатам перед потерпілим ОСОБА_5 відсутня.
Також згідно копією листа Пирятинського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Полтавській області №08-160 від 24.05.2021, страхові виплати були припинені ОСОБА_5 з 01.09.2018 згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №15 від 03.08.2018 в зв`язку з тривалою відсутністю потерпілого (понад 60 днів), яка підтверджена даними автоматизованої системи обміну інформації Аркан . Виплати Пирятинським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області не поновлювались, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не звертався до відділення.
Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права на отримання спадкового майна після смерті його батька.
Позивач є спадкоємцем за законом після смерті батька, та у передбачений статтею 1270 ЦК України строк звернувся із заявою про прийняття спадщини та 24.12.2020 року приватним нотаріусом Хоменко О.В. зареєстровано в Спадковому реєстрі спадкову справу за №366/2020, що підтверджується копією витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 14.06.2021 року.
В травні 2021 року нотаріус звертався до Пирятинського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Луганській області щодо надання інформації стосовно недоотриманих страхових виплат ОСОБА_5 .
Як встановлено судом, листами відповідачів повідомлено, що заборгованість по страховим виплатам перед ОСОБА_5 відсутня.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_5 не отримував страхові виплати з вересня 2018 року.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами виходив з того, що батько позивача ОСОБА_5 перебував на постійному обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Попаснянському районі Луганської області та саме цим відділенням призначено страхові виплати потерпілому безстроково, тому саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, зобов`язано було нараховувати та здійснювати страхові виплати ОСОБА_5 , зокрема й за спірний період, відповідно Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повинно нарахувати та виплатити позивачу щомісячні страхові виплати в порядку спадкування, після смерті його батька за період з вересня 2018 року по листопад 2020 року.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами стороним відповідача викладеними у скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV, який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ та має назву Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.
Статтею 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (в редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Частиною першою статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування передбачено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я (ч. 6 ст. 47 статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування ).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що страхові виплати як призначаються, так і продовжуються на строк, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Судом першої інстанції встановлено, що батько позивача ОСОБА_5 перебував на постійному обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Попаснянському районі Луганської області з 01 лютого 2002 року, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 28.04.1994. Страхові виплати потерпілому були призначені пожиттєво.
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України .
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції .
На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.
Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).
Згідно пункту 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначає Кабінет Міністрів України.
Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб .
Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Як зазначено в статті 2 цього Закону , Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.
Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження №14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №243/5697/16-ц (провадження №61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №227/2802/16-ц (провадження №61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Відповідно до п.2 розділу І Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, який був затверджений постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 (в редакції, яка була чинною з грудня 2014 року по грудень 2018 року) особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону №1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, відповідно до Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб .
Згідно із п.1, 3 розділу ІІ Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, який був затверджений постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 №20 (в редакції, яка була чинною з грудня 2014 року по грудень 2018 року) страхові виплати призначаються робочими органами виконавчої дирекції Фонду за наявності необхідних документів, що підтверджують право особи, яка тимчасово переміщена, на ці виплати, відповідно до цього Порядку за місцем її фактичного проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік. Рішення про призначення (відмову у призначенні) страхових виплат оформляються постановою (у тому числі в разі призначення страхових виплат за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх виплат або обґрунтування відмови у виплатах із зазначенням причин відповідно до статей 36, 37 Закону №1105. При цьому виплати проводяться лише на строк дії довідки про взяття на облік, але не більше строку, на який особа має право на страхові виплати.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що страхові виплати призначаються робочими органами виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання особи, яка тимчасово переміщена, на строк дії довідки про взяття на облік, але не більше строку, на який особа має право на страхові виплати.
Згідно листа Пирятинського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області №08-160 від 24.05.2021 року батько позивача ОСОБА_5 перебував на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа з 01.07.2016 по 31.08.2018.
Постановою Пирятинського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 05.09.2018 №1610/7042/7042/36 припинено виплату ОСОБА_5 щомісячну страхову виплату в розмірі 1153,63 грн з 01 вересня 2018 року на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат, яким скасовано його довідку внутрішньо переміщеної особи.
Вказані вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа в Пирятинському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області з липня 2016 року по серпень 2018 року, та за вказаний період отримував щомісячні страхові виплати, призначені у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та профзахворюванням, а підставою для їх припинення з вересня 2018 року став протокол засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м.Пирятин, у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання понад 60 діб.
Батко позивача ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селищі Голубівське Попаснянського району Луганської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть.
Нормами статті 1227 ЦК України встановлено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Відповідно до положень статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частина перша статті 1269 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України ).
Судом встановлено, що Пирятинським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області страхові виплати проводились ОСОБА_5 лише з липня 2016 року по серпень 2018 року, тобто в період дії довідки внутрішньо переміщеної особи.
Батко позивача ОСОБА_5 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Попаснянському районі Луганської області, правонаступником якого є Попаснянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, яке знаходиться на підконтрольній українській владі території України.
Судом встановлено, що постановою Попаснянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області №1217/755/755/27 від 10.02.2016 ОСОБА_5 було припинено щомісячні страхові виплати з 01.02.2016 на підставі розпорядження КМУ від 07.11.2014 №1085-р зі змінами, оскільки селище Голубівка, де проживав батько позивача віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Суд першої інстанції у рішенні зазначив, що статтею 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування такої підстави для припинення страхових виплат,  не передбачено, а постанова  КМУ 07.11.2014 №1085-р, не визначає порядок здійснення страхових виплат.
Окрім того, постановами Кабінету Міністрів України №531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.
Як правильно зазначив суд першої інстанції вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року №2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».
У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.
Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №418/2434/18.
Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, так і скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №77-VІІ ).
Такий же висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12 травня 2021 року в справі №243/9109/19, постанові від 19 травня 2019 року в справі №243/8684/19-ц.
Отже, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачами незаконно було припинено здійснення страхових виплат по втраті професійної працездатності в період з 01 вересня 2018 року по день смерті батькові позивача ОСОБА_5 , відповідно висновок суду першої інстанції, що позивач як спадкоємець померлого батька має право на отримання невиплачених останньому за життя належних страхових виплат, колегія суддів вважає вірним і повністю з ним погоджується.
Доводи сторони відповідача про те, що оскільки батько позивача ОСОБА_5 після припинення йому з 01 вересня 2018 року страхових виплат не оскаржив дії щодо ненарахування та невиплати йому цих страхових виплат, тобто не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми регресу, тому ці суми не були нараховані та вони не можуть входити до складу спадщини, колегія суддів з наведених вище підстав та норм матеріального права, вважає необгрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу. 
Доводи, викладені в апеляційній скаргзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку, рішення суду відповідає вимогам закону, висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга сторони відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу відповідачаУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: