КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №359/2456/2022                                                                        Головуючий у І інстанції - Семенюта О.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/8650/2022                                Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
04 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року   
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про встановлення факту, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, - 
 
встановив:
 
У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про встановлення факту, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є матір`ю ОСОБА_1 .
Протягом 2012-2013 років її син перебував у близьких відносинах з відповідачем.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народилась дочка, ОСОБА_4 , її батьком був записаний ОСОБА_1 .
Відомості про батька дитини були записані в порядку, передбаченому ч.1 ст.135 СК України.
Зі змісту аналізу ДНК на спорідненість «Бабуся-Онука» позивачем було встановлено, що ймовірність родинного зв`язку між позивачем та відповідачем становить 99,99999%.
Оскільки відповідач категорично заперечує проти безперешкодного спілкування з онукою до юридичного оформлення родинних відносин з онукою ОСОБА_4 , позивач вимушена звернутись до суду.
Просила суд, встановити факт, що вона є бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати їй спілкуватись з онукою ОСОБА_4 та брати участь у її вихованні.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року, позов задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 спілкуватись з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та брати участь у її вихованні. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що справа розглянута суддею, яка підлягала самовідводу.
Так, відповідачка працює секретарем  у судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюти О.Ю., яка ухвалювала рішення, що є підставою для самовідводу.
Крім цього, суд взяв до уваги доволі сумнівний, незаконний та неналежний доказ,а саме аналіз ДНК на спорідненість «Бабуся-Онука», відповідно до якого ймовірність родинного зв`язку між позивачкою та ОСОБА_4 становить 99,99999%.
Тобто, суд зазначив в рішенні, що позивачка стверджує свою спорідненість на підставі аналізу, який встановлює родинний зв`язок між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що в природі існувати не може, оскільки це сторонні одна одній особи.
Апелянту не зрозуміло у який спосіб та порядок позивачка робила той аналіз ДНК, фактично залучала сторонню чужу дитину до медичного дослідження, без згоди матері дитини, що містить окремий склад правопорушення по своїй суті та природі.
Чистота такого незаконного експерименту над дитиною, спосіб та порядок відібрання зразків для дослідження без ухвали суду про призначення відповідної експертизи викликає обґрунтований сумнів у стороннього спостерігача з огляду на практику рішень ЄСПЛ.
Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами.
При проведенні експертних досліджень керуються методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України».
Крім того, з матеріалів справи взагалі не вбачається факту існування спору між позивачем та відповідачем, відсутні жодні докази того, що позивач зверталася зі скаргами до Служби у справах дітей на дії відповідачки, чи інші дії порушення чиїхось прав відповідачкою.
Предметом даного спору не може бути в жодному разі жодне експертне встановлення батьківства, оскільки відповідачка ніколи не зверталася до третьої особи з подібною заявою в судовому порядку та не просила про встановлення батьківства в судовому порядку, шляхом призначення судом відповідної експертизи.
Просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, мотивуючи його тим, що посилання апелянта на розгляд справи складом суду, який підлягав відводу чи самовідводу є необґрунтованими.
Зокрема, апелянтом не наведено жодних доказів наявності підстав для відводу чи самовідводу головуючого судді у справі.
На переконання позивача, будь-яких обставин, з якими процесуальне законодавство пов`язує наявність підстав для відводу (самовідводу) не існує.
Факт перебування будь-якого учасника справи в трудових відносинах з судом, який розглядає справу за участі такого учасника, не може бути самостійною підставою для відводу суддів такого суду.
Вважає, що судом першої інстанції на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів (письмових, зокрема аналізу ДНК, показань свідків) вірно встановлено обставини справи та ухвалено законне та обґрунтоване рішення у справі.
Апелянт був залучений до розгляду справи в суді першої інстанції, однак ним, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не заявлено клопотання про призначення судової експертизи.
Тобто, зміст апеляційної скарги зводиться до незгоди з рішенням суду першої інстанції без надання доказів чи клопотань на спростування дійсних обставин справи, які були вірно встановлені судом.
Наголошує на тому, що заявлений позов та судове рішення не встановлює факту батьківства чи визнання батьківства третьої особи.
Також, дане рішення не є підставою для внесення чи зміни будь-яких записів до актового запису про народження малолітньої ОСОБА_4 .
Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року залишити без змін.
03 жовтня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на вказаний вище відзив, яку останній мотивував тим, що позивач не змогла пояснити суду з якою метою їй необхідно встановлення юридичного факту.
Єдине, чим мотивувала позивач свій позов, так це те, що відповідач не так часто надає дитину, як це хотів позивач.
Звертає увагу на те, що відповідач заперечувала проти задоволення позову позивача, мотивуючи це тим, що у неї не має часу так часто надавати дитину позивачу, як остання просить.
Наданий позивачем висновок щодо спорідненості є незаконним і неналежним з огляду на те, що не поданий зразу при подачі позовної заяви, в порушення правил ЦПК України не зазначено, що заважало подавати всі докази на попередньому судовому засіданні в суді першої інстанції.
Наголошує, що дана справа не про встановлення батьківства, оскільки мати дитини ніколи не подавала на нього жодного позову, відсутній предмет і підстава самого спору.
Просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 листопада 2016 року.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17 жовтня 2013 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народилась дочка ОСОБА_4 , її батьком був записаний ОСОБА_1 .
Відомості про батька дитини були записані в порядку, передбаченому ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується витягом про народження з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00020989831 від 14 вересня 2018 року.
Судом першої інстанції в якості свідків було допитано як позивача так і відповідача.
Як слідує з даних аудіо запису судового засідання суду першої інстанції, позивач повідомила, що на Новий рік 2013 року її син, ОСОБА_1 привів свою дівчину ОСОБА_3 познайомитись з позивачем. 
В подальшому, їй стало відомо, що у відповідача народилась донька. 
Для підтвердження родинних відносин з ОСОБА_4 була проведена ДНК експертиза. 
На момент звернення до суду із даним позовом відповідач не дає позивачу можливості вільно спілкуватись та брати участь у вихованні онуки.
В свою чергу, відповідач суду повідомила, що мала близькі відносини з сином позивача. 
Батька у свідоцтві про народженні доньки ОСОБА_4 записано з її слів. 
Дійсно, до юридичного оформлення родинних відносин, ОСОБА_3 не давала спілкуватись позивачу з онукою, однак зазначила, що у разі задоволення позову не буде вчиняти перешкоди позивачу у спілкуванні з онукою.
Проти задоволення позову, ОСОБА_3 заперечувала.
Судом також встановлено, що зі змісту аналізу ДНК на спорідненість «Бабуся-Онука» №32875 від 08 жовтня 2021 року вбачається, що ймовірність родинного зв`язку між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 становить 99,99999%.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами підтверджено, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як встановлення цього факту сприятиме юридичній визначеності.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватись зі своїми внуками, правнуками, брати участь в їх вихованні.
Згідно з ч. 2 ст. 257 СК України, батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. 
Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Одним із найважливіших прав дитини, є право на сімейне виховання. 
Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї, в тому числі бабою. 
Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.          
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України, вказані обставини встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд першої інстанції всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Так, посилання апелянта на розгляд справи складом суду, який підлягав відводу чи самовідводу є необґрунтованим.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.
Згідно даної норми, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 
1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;
3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;
4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;
5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Апелянтом не надано жодних доказів наявності підстав для відводу чи самовідводу головуючого судді у справі.
Факт перебування відповідача у трудових відносинах з Бориспільським міськрайонним судом Київської області, не може бути самостійною підставою для відводу судді такого суду.
Крім того, апелянт ставить під сумнів аналіз ДНК на спорідненість «Бабуся-Онука» №32875 від 08 жовтня 2021 року, проте, будучи залученим до участі у справі у якості третьої особи, ОСОБА_1 не заявляв клопотань про призначення по справі судової експертизи.
Не скористався таким правом ОСОБА_1 подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами ч.1-3 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з  дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд    
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 26 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                        К.П. Приходько

Судді                                                                           С.О. Журба 

                                                                                              Т.О. Писана