ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 р. 	Справа № 440/13088/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою 3 територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Алєксєєва Н.Ю., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 16.12.21  по справі № 440/13088/21
за позовом        ОСОБА_1  
до       3 територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України                         
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до 3 територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність 3 територіального Одеського вузлу урядового зв`язку державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України у затримці у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 грошових коштів у виді невикористаних додаткових щорічних відпусток строком на 14 календарних днів, як учасника бойових дій, за період з 2015 року по 2020 роки, а саме затримки з 31.12.2020 по 28.07.2021 в розмірі 135850,00 грн.;
- зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки, з 31.12.2020 по 28.07.2021, тобто по день фактичного розрахунку, грошову суму 135850,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягала у затримці виплати грошових коштів у виді невикористаних додаткових щорічних відпусток строком на 14 календарних днів, як учасника бойових дій, за період з 2015 року по 2020 роки.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність 3 територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Стягнуто з 3 територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасну виплату при звільненні зі служби грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки учаснику бойових дій у розмірі 3429,72 грн. (три тисячі чотириста двадцять дев`ять гривень сімдесят дві копійки).
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позов залишити без розгляду, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як свідчать матеріали справи, позивач має статус ветерана війни-учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Державної службою спеціального зв`язку та захисту інформації України 18.06.2015 (а.с. 5).
З 17.06.2000 по 09.12.2020 позивач проходив службу у 3 територіальному Одеському вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Наказом начальника 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 09.12.2020 №68-ос звільнено зі служби за пп. "а" п. 2 (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас Збройних Сил України майора ОСОБА_1 , начальника Сектору озброєння, РБХ захисту та інженерного забезпечення, припинено контракт та виключено його зі списків особового складу з 31.12.2020.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №440/184/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2021, позов ОСОБА_1 до 3 територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність 3 територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.12.2020.
Зобов`язано 3 територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.12.2020.
На виконання рішення суду по справі №440/184/21 відповідачем нараховано та виплачено 28.07.2021 позивачу грошову компенсацію за фактично невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з 2015 року по 2020 рік включно у розмірі 52230,45 грн.
Не погодившись з протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягала у затримці виплати грошових коштів у виді невикористаних додаткових щорічних відпусток та посилаючись на наявність підстав для виплати середнього заробітку за весь час затримки сплати належних позивачу при звільненні сум по день фактичного розрахунку, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення по суті позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано строк звернення до суду з даним позовом. 
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11.02.2021 по справі №240/532/20, відповідно до яких судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступає від висновку щодо застосування ч. 1 ст. 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №806/2164/16, від 11.02.2020 по справі №420/2934/19, від 13.03.2019 по справі №813/1001/17, одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування ч. 5 ст. 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 по справі №815/2681/17, від 22.01.2020 по справі №620/1982/19.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Враховуючи те, що спеціальне законодавство, яким врегульовано порядок проходження військової служби, порядок і строки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям при звільненні з військової не передбачає дату проведення остаточного розрахунку та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, колегія суддів враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, дійшла висновку про наявність підстав для застосування норм ст.ст. 116, 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
Так, предметом спірних правовідносин є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а саме грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2020 рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У Рішенні від 22.02.2012 у справі №4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Слід зазначити, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду з позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Як вже вище зазначалось, ОСОБА_1 звільнено зі служби 31.12.2020 та остаточний розрахунок проведено 28.07.2021 року, проте до суду з цим позовом позивач звернувся 12.10.2020, через засоби поштового зв`язку, тобто більш як через місяць після отримання належних останньому коштів в рахунок компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів приходить до переконання про необхідність залишення позову без розгляду, а також зауважує що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.
Колегія суддів зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.
З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм процесуального права та про необхідність залишення позову без розгляду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 та прийняття постанови про залишення позову без розгляду.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 319, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 3 територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 по справі №440/13088/21 скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до 3 територіального Одеського вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Курило