Справа № 303/6110/21

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/26/22, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Семанцо О. О. на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2021. 
Цією постановою: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 139535 від 22.07.2021 та постанови судді від 20.12.2021 вбачається, що 22.07.2021 о 22 год 45 хв ОСОБА_1 в м. Мукачево по вул. Садовій, керував транспортним засобом марки ВАЗ 21102 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога, що підтверджується висновком № 303 від 22.07.2021.
В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_1 – адвокат Семанцо О. О. просить скасувати постанову суду від 20.12.2021 та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_1 не визнає своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння. Наркотичних засобів не вживає і не вживав ніколи. Просить врахувати, що у день події ОСОБА_1 перебував на роботі і коли його зупинили працівники поліції він дуже поспішав виконати доручену доставку та під загрозою звільнення навіть оговорив себе, щоб працівники поліції відпустили його. ОСОБА_1 працівниками поліції не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Також, у протоколі про адміністративне 

-2-

правопорушення не вказано, які ознаки наркотичного сп`яніння було виявлено у ОСОБА_1 . Звертає увагу на те, що Мукачівська ЦРЛ, де було проведено огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, не є медичним закладом, а комунальним підприємством некомерційного призначення, тобто проведення огляду у цій лікарні суперечить ст. 266 КУпАП. Посвідчення лікаря ОСОБА_3 не містить дати видачі, відсутні дані диплому ОСОБА_3 , що викликає сумніви у її кваліфікації. Під час розгляду справи судом першої інстанції сторона захисту заявляла клопотання про проведення судово-медичної (наркологічної) експертизи, яке суд безпідставно залишив без задоволення. Сукупність наведених обставин, на його думку, дають підстави для закриття провадження у справі. 
       Будучи неодноразово належним  чином повідомленими про час та місце  розгляду    апеляційної скарги,  ОСОБА_1  та його захисники-адвокати Семанцо О. О., Свида О. Г.  на розгляд справи  щодо  ОСОБА_1  не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисників- адвокатів Семанцо О. О., Свиди О. Г., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
       Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
-3-

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
       Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.
       З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що водій ОСОБА_1 22.07.2021 о 22 год 45 хв в м. Мукачево по вул. Садовій, керував транспортним засобом марки ВАЗ 21102 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога, що підтверджується висновком № 303 від 22.07.2021, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
       Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 139535 від 22.07.2021, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП; як щодо змісту, так і щодо форми; висновком щодо результатів проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 303 від 22.07.2021, яким підтверджено перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції та іншими матеріалами справи. 
       При складенні протоколу ОСОБА_1 роз`яснювалися його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі, у зв`язку з чим доводи захисника в цій частині є необґрунтовані і такі відхиляються.
       Оцінка доказів, відповідно до  ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності .

-4-

       Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор роти № 3 батальйону УПП в Закарпатській області Зарева О. В. була упередженою при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , що в неї були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла у межах наданих їй повноважень, протокол нею складено згідно з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015.
       Огляд водія ОСОБА_1 , за його згоди, проводився лікарем ОСОБА_3 , яка будучи кваліфікованим фахівцем і встановила факт перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, про що склала відповідний висновок.
       На переконання апеляційного суду, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 303 від 22.07.2021, є належним та допустимим доказом у справі, у зв`язку з чим, у сукупності з іншими дослідженими по справі доказами підтверджує перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння під час керування автомобілем.
       Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що даний висновок лікаря був підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень чи застережень, що свідчить про те, що останній погодився з його змістом.
       Твердження захисникаСеманцо О. О. про те, що медичний огляд ОСОБА_1  проводив лікарОСОБА_3 , у якого відсутні належні документи, що підтверджують його кваліфікацію, спростовуються матеріалами справи, згідно яких огляд проводив лікар ОСОБА_4 , яка має посвідчення про проходження підвищення кваліфікації до диплому (а. с. 35-36).
       В апеляційного суду відсутні підстави для сумніву у достовірності лікарського висновку, оскільки він зроблений лікарем в межах наданих повноважень, містить необхідні дані щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця їх проведення.
       Апеляційний суд зауважує, що стан наркотичного сп`яніння встановлюється лікарем не лише за результатами швидкого тесту, а й після проведення медичного обстеження особи та виявлення зовнішніх ознак наркотичного сп`яніння.
       При цьому, лікар медичного закладу самостійно проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх як особа, яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.
       Апеляційний суд не встановив обставин, які свідчать про те, що вищевказаний медичний висновок щодо перебування  ОСОБА_1  у стані наркотичного сп`яніння не відповідає дійсності та зроблений з порушенням вимог, які регламентують проведення огляду.
       Разом з тим, право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду, передбачене пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008.

-5-

       З матеріалів справи не вбачається, щоб ОСОБА_1 чи його захисник Семанцо О. О. оскаржували висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 303 від 22.07.2021 з підстав його неповноти або неправильності.
       У тому числі, стороною захисту не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки чи порушення кримінального провадження з приводу незаконності висновку лікаря, яким встановлено факт перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу і такі відхиляються.
       Апеляційний суд зауважує, що факт підроблення доказів встановляється виключно за наявності відповідного вироку суду, що набув законної сили.
       Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
       Стосовно інших доводів апеляційної скарги захисника, то вони також не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника-адвоката Семанцо О. О. щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
       Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на оди рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
       З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
       При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
       У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
       Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03. 2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства 

-6-

та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
       Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 , відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни навіть з урахуванням особи ОСОБА_1 , не вбачається.
       Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Семанцо О. О., задоволенню не підлягає.
       При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Семанцо О. О. залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2021 щодо ОСОБА_5 , - без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя