П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  295/13485/21 
          Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенцова Л.М.   
          Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
05 грудня 2022 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду  м. Житомира від 29 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирська митниця Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, 
В С Т А Н О В И В :
у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Богунського районного суду  м. Житомира з указаним позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України, в якому просила скасувати постанову №0478/10000/21 від 30 вересня 2021 року, винесену начальником Житомирської митниці Ільїнською О.А. в справі про порушення митних правил, та стягнути з відповідача судові витрати.
Позовні вимоги мотивувала тим, що постановою про її визнання винною у порушенні митних правил, передбачених ст.485 МК України, та накладенні адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів є протиправною, оскільки митні правила, в частині подання неправильних документів для митного оформлення, як з метою зменшення сплати відповідних податків і зборів, вона не порушувала.
Рішенням Богунського районного суду м.  Житомира від 29 червня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову в справі про порушення митних правил №0478/10000/21 від 30 вересня 2021 року начальника Житомирської митниці Державної митної служби України Ольги Ільїнської О.А. про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, і накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 9482,34 грн., та закрито справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.485 МК України, відносно ОСОБА_1 .
Стягнуто з Житомирської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Свою апеляційну скаргу митний орган обґрунтовує тим, що при розгляді справи про порушення митних правил були враховані та зібрані всі докази у їх сукупності та накладено стягнення за таке правопорушення, тобто прийнято законне та обґрунтоване рішення в межах санкції ст. 485 МК України з урахуванням всіх вимог чинного законодавства.
Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1  ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.03.2021 о 10 год. 49 хв. до відділу митного оформлення №1 митного поста «Житомир-центральний» Київської митниці Держмитслужби декларантом ОСОБА_1 до митного оформлення в митному режимі «Імпорт 40 ДЕ» подано електронну митну декларацію від 30.03.2021, якій присвоєно номер UА100530/2021/314185, на товар (графа 31 ЕМД) легковий автомобіль: марка - Renault; модель - MeganeScenic, кузов № НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення 2006, та товаросупровідні документи на вказаний товар: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , купчий документ (kaufvertrag) від 25.03.2021 № б/н, акт про проведення огляду транспортного засобу при перетині державного кордону від 27.03.2021 з додатковим аркушем, цифрові фотокартки, ідентифікуючі товар (транспортний засіб) легковий автомобіль, марки «Renault», моделі «MeganeScenic», кузов № № НОМЕР_1 , довідка власника транспортного засобу ОСОБА_2 від 29.03.2021 про транспортні витрати на доставку товару (ТЗ) марки «Renault», моделі «MeganeScenic», кузов № НОМЕР_1 , митну декларацію країни експорту та сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 29.03.2021 №UA.013.124380-21.
У графі 47 (нарахування платежів) ЕМД № UА100530/2021/314185 (декларантом) позивачем ОСОБА_1 зазначено наступні ставки платежів: мито (вид платежу 121), основа нарахування - 23076,27 грн., ставка 10 %, сума - 2307,63 грн., акцизний збір (вид платежу 185), основа нарахування 1598,00 см. куб., ставка 700 EUR, сума - 36875,88 грн., ПДВ (вид платежу 128), основа нарахування 62259,78 грн., ставка 20 %, сума - 12451,96 грн.
У графі 31 ЕМД № UА100530/2021/314185 декларантом ОСОБА_1 зазначено, що товар: легковий автомобіль: марка «Renault», моделі «MeganeScenic», кузов № НОМЕР_1 , такий, що був у використанні, календарний рік виготовлення - 2006, модельний рік виготовлення - 2006, дата першої реєстрації - 03.03.2006.
Згідно з даними, внесеними до графи 54 ЕМД № UА100530/2021/314185, митна декларація складена та подана до митного органу декларантом ОСОБА_1 , про що свідчить її електронний цифровий підпис. У зв`язку з наявністю необґрунтованих сумнівів щодо року виготовлення транспортного засобу декларанту ОСОБА_1 30.03.2021 митницею направлено повідомлення з вимогою надати висновок атестованого судового експерта. 31.03.2021 від декларанта ОСОБА_1 отримано письмову інформацію про те, що інших додаткових документів надати не може. Окрім того, представник відповідача у своєму відзиві вказує, що легковий автомобіль: марка - Renault; модель Megane Scenic; - серійний номер № НОМЕР_1 , є 2005 календарного року виготовлення (11.2005), згідно з інформацією, що міститься в двох джерелах загальнодоступної мережі Інтернет:
1) виготовлення «11.2005», сайт https://carinfo.kiev.ua/cars/vin/ Megane /vin_check?VF1JM1R0534808932 станом на 31.03.2021;
2) виготовлення «11.2005», сайт: https://www.vindecoderz.com/ТN/check-lookup/VF1JM1R0534808932 станом на 31.03.2021. На підставі вказаних даних відповідач дійшов висновку, що при розмитненні автомобіля марки Renault Scenic, номер кузова № № НОМЕР_1 - ОСОБА_1 неправильно вказала рік виготовлення автомобіля, що призвело до заниження митних платежів, які слід було сплатити при ввезенні автомобіля.
У подальшому ОСОБА_1 подала іншу митну декларацію UА100530/2021/314588, в якій зазначила рік виготовлення автомобіля - 2005, та сплатила ПДВ та акциз з урахуванням року виготовлення автомобіля 2005 (а. с. 24,25).
31.01.2021 року головним державним інспектором відділу митного оформлення № 1 митного поста «Житомир-центральний» Київської митниці Держмитслужби Франківською Ю.В. складено протокол про порушення митних правил № 0478/10000/21 (а. с. 9-15).
30.09.2021 року начальником Житомирської митниці Ольгою Ільїнською винесена постанова в справі про порушення митних правил №0478/10000/21, згідно якої громадянку України ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 9482,34 грн. (а.с.6-8).
Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернулась з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не вчинила умисних дій щодо неправомірного звільнення себе від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що є обов`язковою ознакою складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, тобто відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, тому з урахуванням зазначеного суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України, у зв`язку з чим оскаржувана постанова від 30 вересня 2021 року №0478/100000/21 підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самовядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до ч.6 ст.257 МК України, умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно із п.п."г" п.4 ч.8 ст.257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери.
Статтею 266 МК України визначено, що декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Частиною 2 ст.264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною 3 статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.
Відповідно до ч. 8 ст.264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Частиною першою ст.458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст.485 МК України з`явлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Зі змісту диспозиції ст.485 МК України випливає, що суб`єктивна сторона складу вказаного порушення обумовлює вчиненням декларантом умисних дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів.
Тобто, особа при вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України повинна: усвідомлювати, що вона заявляє в митній декларації відомості, які є неправдивими чи надає неправдиві документи; усвідомлювати, що її дії призведуть до ухилення від сплати митних платежів; усвідомлювати, що таке ухилення від сплати митних платежів буде неправомірним; особа повинна бажати настання наслідків своїх дій, а саме зменшення розміру митних платежів чи ухилення від їх сплати, оскільки це випливає із мети правопорушення.
Усі ці ознаки характерні для умисної форми вини. Правопорушення, передбачене ст.485 МК України не може бути вчинене з необережності.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 20.03.2018 у справі 640/7258/17, відповідно до якої для притягнення до відповідальності, згідно ст.485 МК України необхідно доведення факту з`явлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.
Статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.
Як встановлено з матеріалів справи, декларування товару позивачем здійснювалося відповідно до вимог ст.ст.257, 264 МК України, на підставі наявної у товаросупровідних документах інформації про товар.
Відповідно до диспозиції ст.485 МК України передбачена відповідальність саме за з`явлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, а не безпосередньо за неправильне визначення такого коду.
Відповідно до «Інструкції про порядок заповнення митних декларації на бланку єдиного адміністративного документу», затвердженої наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 року №651 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 року за №1372/21684) декларант зобов`язаний заявити точні відомості про товар у митній декларації. Тобто, декларант зобов`язаний заявити точні відомості про товари, які мають містити достатній перелік інформації для їх розпізнання.
Позивач стверджує, що для уникнення порушення строків розмитнення автомобіля надала до Житомирської митниці Держимитслужби іншу митну декларацію № UА100530/2021/314588 з додатками, в якій вказала рік виготовлення авто 2005, відповідно сплатила ПДВ та акциз з урахуванням року виготовлення автомобіля, яка була перевірена Житомирською митницею у встановленому законом порядку.
Суд вважає, що у матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що дії позивача були спрямовані саме на умисне зменшення розміру митних платежів у формі прямого умислу, а тому дії позивача не містять складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної в постановах від 06 червня 2018 у справі №607/1866/17 та у справі №607/2391/17, для притягнення до відповідальності, згідно зі статтею 485 МК України, необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.
Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, так як позивачем не було подано митному органу неправдивих відомостей, необхідних для визначення вартості товару, декларування товару здійснювалось на підставі наявної у товаросупровідних документах інформації про товар, при цьому, сам по собі факт неправильного визначення вартості товару, за умови не подання декларантом неправдивих відомостей, необхідних для визначення вартості товару, не створює склад правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.
Враховуючи наведене, зазначення невірного року виготовлення транспортного засобу в декларації, як було встановлено Житомирською митницею, не може бути доказом того, що дії позивача були направлені на умисну несплату митних платежів у формі прямого умислу.
На підставі досліджених по справі доказів суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ч.2 ст.2 КАС України прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не обґрунтовано, тобто без повного дослідження об`єктивної та суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без ретельного збору та дослідження матеріалів, що мають доказове значення у справі, дійшовши передчасного висновку про доведеність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Отже, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності
За змістом частини першої ст.9 та ст.10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Згідно зі ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.529 МК України, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
На підставі ч.6 ст.530 МК України перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому КАС України.
Відповідно до ст.531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, в тому числі, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.
За правилами ч.1 ст.5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст.7 КУпАП).
Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Пунктом 1 ч.1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на встановлені в справі обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не вчинила умисних дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що є обов`язковою ознакою складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, тобто відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, тому з урахуванням зазначеного суд вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України, у зв`язку з чим оскаржувана постанова від 30 вересня 2021 року №0478/100000/21 підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.
Щодо рішення в частині стягнення судових витрат на користь позивачки, то колегія суддів не переглядає рішення Богунського районного суду  м. Житомира від 29 червня 2022 року в цій частині, з огляду на те, що воно не є предметом апеляційного оскарження.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду  м. Житомира від 29 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Ватаманюк Р.В.    Сапальова Т.В.