Справа № 341/346/22 
Провадження № 22-ц/4808/1324/22 
Головуючий у 1 інстанції ГАПОЛЯК Т. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.,
               суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 08 вересня 2022 року, у складі судді Гаполяка Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
в с т а н о в и в:
У березні 2022 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , у якому просив стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 130 000 гривень
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24 травня 2021 року о 14 годині 22 хвилини по вул. С. Бандери в м. Бурштині Івано-Франківської області на відрізку дороги, де дозволено обгін попутних транспортних засобів мала місце ДТП, зіткнення двох транспортних засобів - автомобіля «Opel Mokka» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку та здійснював лівий поворот. Зіткнення мало місце на смузі зустрічного руху, оскільки ОСОБА_3 змінив напрямок руху та виїхав на смугу зустрічного руху, по якій рухався ОСОБА_1 , здійснюючи обгін. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Винуватцем ДТП позивач вважає ОСОБА_3 , який порушив пункти 1.5; 2.3(б); 10.1 ПДР України, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками.
Попри те, винуватцем ДТП постановою суду визнано також його.
Розмір завданої йому майнової шкоди становить 412 370 грн. Враховуючи наявність взаємної вини його та ОСОБА_3 , тягар відшкодування шкоди учасники зобов`язані нести порівно. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта». Враховуючи межі відповідальності страховика з відповідача підлягає стягненню 130 000 грн, що менше половини розміру завданої шкоди.
Рішенням Галицького районного суду від 08 вересня 2022 року в позові ОСОБА_1 до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 130 000 грн, - відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду таким, що прийнято з порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Вважає ОСОБА_3 винним у скоєнні ДТП та завданні йому матеріальних збитків. 
В матеріалах справи є висновок судового експерта №СЕ-19/126-21/5206-ІТ від 06.07.2021 року, згідно якого дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушень вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) та 10.1 ПДР, водієм автомобіля марки «ЗАЗ» номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 .
Посилаючись на висновки Верховного Суду у справі №369/1558/17, вважає, що вказаний висновок експерта не спростовано, повторні експертизи не проводились, а тому позивачем належними та допустимими доказами доведено вину ОСОБА_3 , автомобіль якого був застрахований в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу №АР9555999.
Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами. 
Вважає, що оскільки його вина також була встановлена постановою суду то він має нести часткову відповідальність за завдану шкоду. Оскільки розмір завданої шкоди становить 412 370 грн, а тягар відшкодування шкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають нести в рівних частках, половина суми завданої шкоди 206 185 грн перевищує максимальний ліміт відповідальності страховика, то підлягає стягнення матеріальна шкода у розмірі 130 000 грн.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
ПАТ «НАСК «Оранта» подав відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.08.2021 року у справі №727/4808/21, яка залишена без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 09.09.2021 року встановлені преюдиційні обставини, а саме вина виключно ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, а також те, що висновок експерта № СЕ-19/126-21/5206 ІТ від 06.07.2021 року не є належним та допустимим доказом щодо дій осіб, які вчинені ними під час ДТП, яка трапилась 24.05.2021 року о 14 год.22 хв. В м. Бурштин.
Правові підстави для виплати страхового відшкодування у страховика відсутні.
Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив із того, що висновок експерта, що саме дії водія автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 перебувають в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, є необґрунтованим, винуватість ОСОБА_3 не доведена, натомість винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП обґрунтована належними і допустимими доказами.
Вказані висновки відповідають обставинам справи.
Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України по факту порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів при наступних обставинах.
24 травня 2021 року о 14 год. 22 хв. в м. Бурштині по вул. С. Бандери ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Opel Mokka» д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не був уважним перед початком обгону, не переконався, що водій транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду по тій самій смузі подав сигнал повороту ліворуч, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попутно і повертав ліворуч на СТО, не впорався з керуванням водій ОСОБА_1 допустив зіткнення із транспортним засобом «Renault» д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по зустрічній смузі. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 , у якого на колінах перебувала собака, відволікався від керування транспортним засобом, у зв`язку із чим був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою. З урахуванням зазначеного, висновок експерта не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом у справі та відхиляється судом. 
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн у дохід держави (а.с. 16-18, 78-80).
Автомобіль марки «Opel Mokka» д.н.з. НОМЕР_1 перебуває у власності   ОСОБА_5 .
За результатами проведеної судової авто-технічної експертизи від 06 липня 2021 року зроблено наступні висновки: в даній дорожньо-транспортній обстановці, в діях водія ОСОБА_1 не вбачається не відповідності вимогам ПДР, які з технічної точки зору, могли перебувати у причинному зв`язку з настанням ДТП; в даній дорожньо-транспортній обстановці, в діях водія ОСОБА_3 вбачається не відповідність вимогам пункту 10.1 ПДР, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням ДТП (а.с. 36-52).
За результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи від 16 серпня 2021 року зроблено висновки, що ринкова вартість автомобіля «Opel Mokka» д.н.з. НОМЕР_1 на момент пошкодження у ДТП становить 412 370 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel Mokka» д.н.з. НОМЕР_1 становить 456 221 грн, що перевищує ринкову вартість; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Opel Mokka» д.н.з. НОМЕР_1 приймається рівним вартості автомобіля (а.с.20-29).
За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.
Згідно частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом статей 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 
Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (пункт 36.3 статті 36 Закону).
За приписами ч.1,2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції встановив відсутність причинного зв`язку дій ОСОБА_3 з ДТП та доказів, що шкода ОСОБА_6 заподіяна спільними неправомірними діями останнього та водія автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для обов`язку страхувальника перед позивачем та застосування до спірних правовідносин положення пункту 3 статті 36 Закону щодо поділу розміру завданої шкоди.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги висновки судової авто-технічної експертизи від 06 липня 2021 року, згідно з якими винною особою у вчиненні ДТП є ОСОБА_3 , а не позивач, то суд вважає їх необґрунтованими.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, а висновок експерта про те, що саме дії водія автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 перебувають в причинному зв`язку з настанням ДТП визнано необґрунтованим. З урахуванням вказаного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновок №СЕ-19/126-21/5206-ІТ від 06.07.2021 року щодо встановлення вини ОСОБА_3 у ДТП є необґрунтованим.
У справі, яка переглядається, суд дійшов правильного висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки ДТП сталося з вини ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про доведеність підстав для задоволення позову є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у справі 369/1558/17 у подібних правовідносинах колегія суддів відхиляє, оскільки такі висновки зроблені з урахуванням того, що судами у справах про адміністративні правопорушення не було встановлено вини жодного з учасників ДТП, натомість у справі, що переглядається, встановлена вина позивача у вчиненні ДТП.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» шкоди, завданої автомобілю позивача внаслідок ДТП.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 08 вересня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
О.О. Томин