П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
16 листопада 2022року                                                                                      м. Київ
 
Справа №761/2882/21
Провадження № 22-ц/824/4926/2022
 
Резолютивна частина постанови оголошена 16 листопада 2022 року
Повний текст постанови складено  21 листопада 2022 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                        судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Карпенка В.Р.
 
учасники справи:   
позивач:                   ОСОБА_1 ,
відповідачі:              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно спадкодавця як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна із спадкової маси, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно спадкодавця як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна із спадкової маси.
 
Позов мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , з яким позивач з початку 2011 року і до дня його смерті проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивачка зазначала, що за час спільного проживання вона з ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом брали участь у витратах на утримання та ремонт житла, утримання земельної ділянки, разом приймали участь в утриманні та ремонті іншого нерухомого майна та спільного автомобіля, разом купували продукти, одяг, побутову техніку, меблі та інші товари, надавали один одному взаємну допомогу та підтримку, здійснювали паломницькі поїздки до святих місць. 
22 листопада 2015 року позивачка та ОСОБА_5 здійснили таїнство вінчання у Ризопокладеному   
- встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 ;
- змінити черговість спадкування, визнавши ОСОБА_1 спадкоємицею ОСОБА_5 першої черги;
- визнати право власності на майно, а саме: Ѕ частину квартири в будинку АДРЕСА_2 та Ѕ частину автомобіля AUDI Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 та виключити зазначене майно зі спадкової маси.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно спадкодавця як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна із спадкової маси прийнято до провадження. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого засідання по справі.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно спадкодавця як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна із спадкової маси та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно спадкодавця як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна із спадкової маси - залишено без задоволення.
Залишаючи позовну заву ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивачкою не доведено заявлені позовні вимоги.
 
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
10 січня 2022 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга, з урахуванням доповнень, мотивована тим, що у матеріалах справи відсутня заява відповідачів щодо розгляду справи без їхньої участі. Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи. Під час розгляду справи ОСОБА_3 помер, проте суд першої інстанції не з?ясував хто є спадкоємцем та не залучив його до участі у справі в якості правонаступника. Заявник також вказувала, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки показам свідків та доказам, наявних в матеріалах справи щодо наявності спільного побуту у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Заявниця вказує, що здійснювала догляд за ОСОБА_5 , що надає їй право на зміну черговості у спадкуванні.
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 10 січня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 січня 2022 року витребувано із Шевченківського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 761/2882/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно спадкодавця як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна із спадкової маси.
            04 липня 2022 року матеріали цивільної справи № 761/2882/21 за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно спадкодавця як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна із спадкової маси надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно спадкодавця як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна із спадкової маси.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            27 липня 2022 року представник ОСОБА_4 - Каба Д. В. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року - без змін.
 
            Відзив мотивовано тим, що відповідачі не оскаржували рішення суду першої інстанції, а тому аргументи заявника про те, що відповідачів не було повідомлено про розгляд справи є безпідставними. Заявником не було надано до суду жодних доказів щодо смерті ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , а відтак не є його спадкоємцем. В результаті відмови одного із відповідачів від прийняття спадщини, всі права та обов?язки спадкоємця перейшли до ОСОБА_4 , яка також є відповідачем у справі.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.
 
Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Каба Д.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а відтак колегія суддів у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.
 Неявка інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, врахувавши аргументи, наведені у додаткових поясненнях, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Фактичні обставини справи
 
Встановлено, що  ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про смерть. 
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина. 
ОСОБА_1 не перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2010 року, що підтверджуються свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 27 квітня 2010 року.
ОСОБА_5 також не перебував у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 
1986 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 08 липня 1986 року.
10 серпня 2011 року в ДП «Ауді Центр Віпос» ОСОБА_5 придбано автомобіль AUDI Q5, номер двигуна: НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_2 . Вказаний транспортний засіб було зареєстровано на 
ОСОБА_5 19 серпня 2011 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 
За договором купівлі-продажу квартири від 15 березня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Влас М.С., реєстровий номер 322, ОСОБА_5 , від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_4 , придбав квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 27,10 кв.м, житловою площею 13,20 кв.м. 
22 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 здійснили обряд вінчання, що підтверджується відповідним свідоцтвом від 22 листопада 2015 року.
13 грудня 2017 року ОСОБА_5 склав на позивача заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В., за умовами якого заповів ОСОБА_1 житловий будинок під номером АДРЕСА_1 .
29 вересня 2020 року один зі спадкоємців, а саме ОСОБА_3 , звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В., якою було заведено спадкову справу за фактом смерті ОСОБА_5 , із заявою про відмову від прийняття спадщини, не охопленої заповітом на користь дочки спадкодавця ОСОБА_4 (т.1 а.с.51). 
25 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. із заявою про включення до кола спадкоємців першої черги за законом. Відповідь на вказану заяву відсутня. 
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Щодо позовних вимог про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та виключення такого майна із спадкової маси
            Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
            Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. 
            При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
            Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.
            Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
            У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі 
№ 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
            Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі 
№ 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зробила висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статі 3, 74 СК України).
            Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
            У зв`язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.
            Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.
            Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
            Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
            Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
            Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
            Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
            Наявні у матеріалах справи докази не підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2011 року. Факт знайомства з певного часу у минулому не може свідчити про виникнення між позивачем та померлою особою усталених відносин, які притаманні подружжю.
Позивачем не було підтверджено і факту ведення нею спільного господарства та наявності спільного з ОСОБА_5 бюджету за період з 2011 року по 2020 рік. Так, позивач надала суду копії квитанцій, товарних чеків, рахунків на оплату та видаткових накладних, що датовані 2017-2020 роками, проте такі докази не дають підстав для встановлення факту спільного проживання позивача з ОСОБА_5 з початку 
2011 року та не підтверджують доводи позивача про ведення ними спільного господарства та наявність спільного бюджету саме з 2011 року. 
В матеріалах справи наявна копія накладної № 18 на придбання профільних труб та виконання зварювальних робіт датована 05 вересня 2011 року. Однак, суд критично ставиться до вказаного доказу, оскільки він складений від руки, а також у ньому зазначено адресу, якої не існувало станом на 05 вересня 2011 року, як свідчить зміст відповіді Томашівської сільської ради від 21 квітня 2021 року № 02-20/393 на адвокатський запит від 16 квітня 2021 року. Тому, вказана накладна є недопустимим та недостовірним доказом в розумінні статей 78-79 ЦПК України.
Позивачем не надано жодного доказу про наявність у неї з ОСОБА_5 спільного бюджету, що властиво подружжю. Більше того, позивачем не надано доказів отримання будь-якого доходу нею та померлим.
 
В матеріалах справи містяться копії фотокарток, датованих 2011-2012 та 
2015 роками, на яких зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , однак вказані докази не підтверджують факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме по собі знаходження позивача та ОСОБА_5 у певній обстановці не презюмує їх проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, побуту, тобто вказані докази не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року (справа № 61-30273св18). 
Факт вінчання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 22 листопада 2015 року не має юридичного значення та не може свідчити про їх проживання однією сім`єю з 2011 року, оскільки відповідно до частини третьої статті 21 СК України, релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів сімейного стану.
Тому суд приходить до висновку, що факт спільного проживання позивача з ОСОБА_5 з 2011 до дати смерті останнього не підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. Покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Обставини ведення позивача з ОСОБА_5 спільного господарства та наявності спільного з ним бюджету за період з 2011 по 2020 роки не підтверджено жодним доказом. 
            За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та виключення такого майна із спадкової маси, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами сукупність обставин, які відповідно до вимог статті 3 СК України є основними ознаками сім`ї та є необхідними для встановлення факту його спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 
2011 року.
 
Щодо позовних вимог про зміну черговості спадкування
 
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
 
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК Українидозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
Згідно положень частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для правильного застосування у даній справі положення частини другої статті 1259 ЦК України суду необхідно установити чи відповідний спадкоємець протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який був у безпорадному стані.
Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № № 522/10915/17-ц (провадження № 61-20239св21).
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
В матеріалах справи містяться виписні епікризи за 2019 рік та 2020 рік, що підтверджують діагностування у ОСОБА_5 алкогольного цирозу печінки з ускладненнями та його перебування на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь». Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що нею придбавались медикаменти та засоби, необхідні для догляду під час хвороби. Більш того, зміст наявних в матеріалах справи виписних епікризів № 10784 та № 11172 свідчить про те, що на лікування до госпіталю ОСОБА_5 13 червня 2020 року був доставлений зі значним перевищенням норми алкоголю в крові, а з огляду на наявні хвороби, вживання алкоголю йому було протипоказане. 
Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що вона протягом тривалого часу матеріально забезпечувала ОСОБА_5 . Також, в матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача фінансових доходів у період з 2011 року по 2020 рік, які могли б свідчити про можливість такого матеріального забезпечення. 
 
Також не знайшов свого підтвердження факт перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, тобто такому стані, під час якого він не міг самостійно забезпечувати свої потреби. 
Факт перебування особи в безпорадному стані має бути підтверджений медичним висновком, проте позивач такого висновку не надала. 
В матеріалах справи міститься довідка КП Фастівської районної ради «Фастівський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 30 листопада 2020 року, де зазначено, що ОСОБА_5 неодноразово знаходився на амбулаторному лікуванні, був лежачим та потребував догляду за станом здоров`я. Однак, зміст цього доказу частково суперечить іншим матеріалам справи, зокрема, в частині перебування ОСОБА_5 на амбулаторному лікуванні з 10 червня 2020 року по 17 червня 2020 року. 
ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом, належність до спадкоємців за законом позивачем не доведено, а зміна черговості спадкування є можливою виключно щодо спадкоємців за законом.
Таким чином, суд, дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо наявні у справі докази, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про зміну черговості спадкування, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, так як позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у позивача могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України.
Аргументи заявника про порушення норм процесуального права, а саме не повідомлення відповідачів про розгляд справи судом першої інстанції, є безпідставні, оскільки за правилами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржують, а позивачка, яка подає апеляційну скаргу була присутня під час розгляду справи судом першої інстанції.
Посилання позивача щодо незалучення правонаступників після смерті ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки, як зазначалось, 29 вересня 2020 року один зі спадкоємців, а саме ОСОБА_3 , звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В., якою було заведено спадкову справу за фактом смерті ОСОБА_5 , із заявою про відмову від прийняття спадщини, не охопленої заповітом на користь дочки спадкодавця ОСОБА_4 , яка залучена у справі в якості відповідача як і інший відповідач ОСОБА_2 син померлого ОСОБА_3 , який є спадкоємцем першої черги померлого спадкодавця ОСОБА_3 .
 
            Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1  без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14грудня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14грудня 2021 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року -залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                     А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                  О.І. Шкоріна