КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 вересня 2022 року місто Київ.
Справа 369/9386/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8559/2022
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого:                     Желепи О.В.,
Суддів:                               Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
за участю секретаря судового засідання     Вєтчінової О.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року (у складі судді Дубас Т.В.),
в справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про встановлення батьківства та стягнення аліментів,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про встановлення батьківства та стягнення аліментів.
З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з нього аліменти на дочку в твердій грошовій сумі у розмірі 30 000 грн., починаючи з 03 вересня 2014 року.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач влітку 2012 року познайомилась з відповідачем, а з осені 2013 року вони почали проживати разом як чоловік та  жінка, без укладення шлюбу. В грудні 2013 року позивач завагітніла. Відповідач не заперечував проти народження дитини та в подальшому мати сім`ю.
Однак, через деякий час відповідач змінив своє ставлення до позивачата наполягав на перериванні вагітності, після чого відносити між ними припинилися.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила доньку - ОСОБА_3 . Відомості про батька дитини в свідоцтві про її народження були записані з її слів, оскільки відповідач в добровільному порядку не визнає себе батьком дитини.
ОСОБА_2  жодного разу не надав матеріальної допомоги на утримання дитини, але неодноразово призначав зустрічі для вирішення питання відносно утримання доньки, однак на зустрічі він не з`являвся.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, батьком дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн 00 к. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду  в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 15 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи. Зазначала, що висновки суду щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження майнового стану відповідача є помилковими, оскільки до матеріалів справи долучено інформаційну довідку відносно зареєстрованого за відповідачем нерухомого майна. Крім того, на праві власності за відповідачем зареєстрований автомобіль бізнес класу Infinity FX, 2012 року випуску. Вказує, що судом встановлено, що відповідач очолює будівельну компанію «Софія», а в матеріалах справи наявні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідно до яких ОСОБА_2 є засновником та керівником підприємств: ПП «Будівельно-Торгова компанія «СВД», ТОВ «Електромонтаж-Груп», БО «Благодійний фонд «Країна мистецтв». 
Посилається на те, що у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за рішенням суду з останнього стягуються аліменти на утримання  іншої дитини  у розмірі 8 000 грн щомісячно. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось в апеляційному порядку, в Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація про боржника ОСОБА_2 , що свідчить про те, що рішення виконується відповідачем повноцінно та він має можливість сплачувати кошти у встановленому судом розмірі.
Тому позивач вважає, що відповідач має реальну можливість надавати допомогу на утриманні дитини, у розмірі більшому ніж присуджено судом.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року в частині визначення розміру аліментів скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
 
16 листопада 2021 року Дубчак Л.С. в інтересах ОСОБА_2 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року, у якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року та  постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що суди розглянули справу без участівідповідача, належним чином не повідомивши про дату, час та місце судового засідання.
Постановою Верховного суду від 15 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
ПостановаКиївського апеляційного суду від 03 червня 2021 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Задовольняючи касаційну скаргу ОСОБА_2 , Верховний суд виходив з того, що апеляційний суд належним чином не повідомив відповідача про розгляд справи, і  ця  обставина підтверджується матеріалами справи, а тому постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи в частині позовних вимог про стягнення аліментів на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
14 липня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга Дубчак Л.С. подана в інтересах ОСОБА_2 , в якій просили  рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року скасувати повністю, в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2022 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Дубчак Л.С.
 
Таким чином, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року підлягає перегляду лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, в іншій частині, щодо встановлення батьківства - не переглядається.
 
16 серпня представник відповідача адвокат Дубчак Л.С. направила на електронну адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, який також було направлено на поштову адресу Київського апеляційного суду.
25 серпня 2022 року вказаний відзив надійшов до Київського апеляційного суду.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що обов`язок утримання дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Відповідачем не подано жодної заяви разом з позивачем, які б стосувались визнання батьківства щодо ОСОБА_3 . В такому випадку батьківство повинно бути встановлено за рішенням суду.
Вказує, що обов`язок з утримання дитини виникає лише після того, як особа була визнана батьком, а не з моменту подання позовної заяви про визнання батьківства. У відзиві міститься посилання на аналогічні  висновки Верховного Суду.
Відзив містить доводи про те, що відповідач не є батьком дитини, а суд першої інстанції , задовольнивши клопотання про призначення повторної генетичної експертизи, завершив розгляд справи, без виконання ухвали суду.
Зазначає, що суд першої інстанції з порушення норм матеріального права задовольнив позов та стягнув з відповідача аліменти, оскільки у останнього не виникало обов`язку з утримання ОСОБА_3 .
Крім того вказує, що позивачем не доведено, що розмір аліментів який вона просить стягнути з відповідача, є не тільки достатнім, але й необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів позивач відштовхувалась не від потреб дитини, а, начебто, від фінансового становища відповідача.
Звертає увагу суду, що зазначений позивачем розмір аліментів є непомірним тягарем для відповідача, оскільки на утриманніОСОБА_2  перебувають двоє його малолітніх дітей, а також його непрацездатна мати.
Також просить суд з урахуванням положень ст. 367 ЦПК України вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги та скасувати оскаржуване рішення, оскільки воно ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. 
 
У судовому засіданні 27 вересня 2022 року представник позивача адвокат Федак Н.І. доводи апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач та його представник адвокат Дубчак Л.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечували з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
 
За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
 
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
 
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась  ОСОБА_3 . Згідно свідоцтва про народження Серія  НОМЕР_2 батьками  ОСОБА_3  записано  ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . Відомості про батька записані зі слів позивача.
Згідно довідки виконавчого комітету Кагарлицької сільської ради від 02 серпня 2017 року № 5644, малолітня  ОСОБА_3  проживає разом з матір`ю  ОСОБА_1  та знаходиться на її утриманні.
Вказана обставина відповідачем не заперечувалась.
Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-11-2019 згідно якої зазначено що Молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Нummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971 біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком малолітньої дитини, зобов`язаний утримувати її до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.
Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.
Визначаючи розмір, аліментів, суд виходив з наданих позивачем доказів, а також майнового стану відповідача, вважав встановленою обставину, що присуджена судом до стягнення сума аліментів 6 000 грн. з огляду на те, що обов`язки батьків. щодо утримання дитини є рівними є достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Також, суд вважав, що аліменти мають стягуватись з дати звернення до суду.
 
Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду , з огляду на таке.
 
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
 
Тобто, при визначенні розміну аліментів, суд покладає рівні обов`язки щодо утримання дитини на обох з батьків, другий з батьків повинен утримувати дитину на тому ж рівні, що і платник аліментів.
Позивачем не надано суду доказів, щодо необхідності витрат на дитину в розмірі 60 000 грн в місяць (враховуючи позовну вимогу щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 30 000 грн). Крім того позивачем не надано доказів, що б підтверджували витрати понесені позивачем на дитину у вказаному розмірі. 
Розмір аліментів повинен бути не тільки достатнім, але й необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
ОСОБА_1 не доведено жодним належним, достатнім, достовірним  та допустимим доказом, що аліменти у розмірі 30 000 грн. є необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
 
Згідно ч. 2 ст. 181 СК України, домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
 
Матеріали справи не містять доказів, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з нього аліментів у примусовому порядку.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення».
 
Крім того, згідно з положеннь частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 
31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 
32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 
4) інші обставини, що мають істотне значення.
 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
 
Зі змісту частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
 
За положеннями ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
 
Оскаржуючи рішення в частині, визначеного судом розміру аліментів, позивачем до суду апеляційної інстанції не надано жодного доказу, який би доводив, що 12 000 грн. на місяць, з яких половину зобов`язаний платити батько, а половину повинна надавати мати є недостатнім розміром для гармонійного розвитку дитини.
Доводи позивача, щодо високої платоспроможності відповідача, яка підтверджена наявністю у його власності рухомого та не рухомого майна, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та не підтверджені належними у справі доказами.
 
Посилання позивача не те, що доказами на підтвердження високого майнового стану відповідача є те, що ОСОБА_2 очолює будівельну компанію «Софія», а в матеріалах справи наявні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідно до яких ОСОБА_2 є засновником та керівником підприємств: ПП «Будівельно-Торгова компанія «СВД», ТОВ «Електромонтаж-Груп», БО «Благодійний фонд «Країна мистецтв», не підтверджують високу платоспроможність відповідача та не містять інформації про отриманий ним дохід.
Наявність у власності відповідача автомобіля, 2012 року випуску, а також реєстрація за відповідачем нерухомості, також не доводить фінансову можливість останнього на дату ухвалення рішення сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки не доведено, що останній має чи може мати додатковий дохід від нерухомості, що за ним зареєстрована.
Посилання позивача на те, що за рішенням суду, яке ухвалювалось про стягнення аліментів на користь іншої дитини, були присуджені аліменти в сумі 8000 грн., і відповідач його не оскаржував, колегія суддів також не приймає, оскільки в іншій справі рішення ухвалювалось раніше, відповідач в даній справі заперечує свою фінансову можливість з урахуванням, наявності в нього іще двох дітей(що не заперечується позивачем)  сплачувати аліменти в більшій сумі, ніж присудив суд, а також з огляду на те, що суд вважає, що сума 12 000 грн. на місяць є достатньою для гармонійного розвитку дитини, а позивач не довела суду, що з огляду на особливості дитини на її утримання необхідна більша сума.
 
Суд також не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що на його утриманні перебувають батьки, оскільки належні та допустимі докази, які б підтверджували цю обставину суду не подані. 
 
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, а не способом збагачення одного з батьків.
 
Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн., врахував майновий стан відповідача,стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей  та дійшов правильного висновку, що відповідає вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини.
 
Також, колегія суддів, відхиляє доводи відповідача, про те, що він не є батьком дитини, а тому взагалі не повинен платити аліменти, оскільки такі доводи повністю спростовуються, вищенаведеним висновком генетичної експертизи, який є належним та допустимим доказом і підстав для призначення повторної експертизи у суду першої інстанції не було, відповідач не оскаржив рішення суду першої інстанції в частині встановлення його батьківства в розумні строки, а тому має виконувати свій обов`язок, щодо утримання дитини, батьківство щодо якої встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
 
Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до висновків викладених у постановах Верховного суду від 15 травня 2019 року у справі №511/219/18 та від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20:
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до змісту статті 180 СК України зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають саме батьки.
Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У відповідності до норм статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини.
Отже, за змістом зазначених норм права, походження дитини від певної особи визначається за фактом народження дитини від цієї особи в шлюбі або поза ним, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, документом закладу охорони здоров`я про народження дитини дружиною та свідоцтвом про народження дитини, виданим органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису про народження.
Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених      розділом ІІІ Сімейного кодексу України у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.
За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитині саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.
Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини не виникає.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права. викладених в постановах Верховного Суду. 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відомості про батька записані зі слів позивача, оскільки ОСОБА_2 не визнавав себе батьком неповнолітньої ОСОБА_3 .
Суду не було подано свідоцтва про народження дитини, в якому б відповідач був зазначений батьком за його заявою.
Таким чином, в даному випадку до встановлення факту батьківства у передбаченому законодавством порядку (рішенням суду),   у відповідача не виникає жодних прав та обов`язків, пов`язаних із статусом батька.
В такому разі стягнення аліментів повинно відбуватись з моменту визнання особи батьком дитини, тобто з моменту ухвалення судом рішення.
 
Таким чином, рішення суду в частині вирішення питання щодо дати стягнення аліментів підлягає зміні, оскільки суд першої інстанції визначив дату стягнення аліментів з моменту звернення позивачки з позовом, а не з моменту визнання особи батьком дитини.
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, не відповідність висновків суду встановленим обставинам, недоведеність обставин , які мали значення для справи, які суд визнав встановленими.
 
Судом встановлено, що  рішення суду в частині визначення дати з якої мають стягуватись аліменти, ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні з зазначенням, що аліменти мають стягуватись з 12 січня 2021 року.
 
В іншій частині рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга позивача, відповдіно до ст. 375 ЦПК України залишається без задоволення.
За таких обставин перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 268, 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року в частині вирішення позову щодо стягнення аліментів - змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн 00 к. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 05 жовтня 2022 року.
 
Головуючий:                                                                                               О.В. Желепа
 
Судді:                                                                                                          В.А. Кравець
 
О.Ф. Мазурик