ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7469/22 Справа № 205/3395/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С ТА Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 грудня 2022 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Лопакової А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Дніпровська міська рада, Друга Дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом 
за позовом третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, Друга Дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року, - 

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Дніпровська міська рада, Друга Дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив встановити факт знаходження у фактичних шлюбних відносинах з 1919 року по 17 червня 1944 року ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_7 являлась рідною дочкою ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 54/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 13,2 кв.м., загальною площею 28,1 кв.м., вольєр П, сарай тимчасовий Р, гараж тимчасовий С, споруди № 4-7, 9, мостіння ІІ-ІУ.
Позов мотивований тим, що згідно договору купівлі-продажу домобудівель від 25 червня 1939 року, посвідченого заступником старшого нотаріуса Дніпропетровської обласної державної нотаріальної контори Крутяк М.Г. за реєстром № 18937-1/П, ОСОБА_5 купив Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_3 . ОСОБА_5 і ОСОБА_8 в 1919 році уклали церковний шлюб у Новомиргородському районі Кіровоградської області, однак документи не збереглись. ОСОБА_5 і ОСОБА_8 з 1919 року перебували в фактичних шлюбних відносинах, які прирівнювались до зареєстрованого шлюбу. ОСОБА_5 і ОСОБА_8 знаходились у фактичних шлюбних відносинах до дня смерті чоловіка – ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_9 являлась дочкою ОСОБА_5 і ОСОБА_8 , але свідоцтво про її народження не збереглось. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . У зв`язку з тим, що спадкове домоволодіння було придбане подружжям ОСОБА_10 в період перебування у фактичних шлюбних відносинах, то кожному належало по Ѕ частині придбаної частки домоволодіння. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на Ѕ спадкової частки домоволодіння, яку успадкували дружина – ОСОБА_8 , дочки – ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в рівних частках, тобто по 1/6 частині. ОСОБА_8 в цьому домоволодінні належало 4/6 або 2/3 частини, які склалися з Ѕ частки, яка належала їй як дружині + 1/6 частка, яка належала їй як спадкоємцю за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 . Після її смерті лишились спадкоємці: дочки – ОСОБА_11 та ( ОСОБА_13 ) ОСОБА_9 . Однак спадщину прийняла лише (Омельченко) ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_14 23 грудня 2015 року державний нотаріус Другої ДДНК видала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_14 , яка являлась спадкоємцем ОСОБА_5 , але після його смерті спадщину не прийняла і не оформила належним чином. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 . Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 являється її дочка ОСОБА_15 , яка зареєструвала шлюб з ОСОБА_16 . За життя ОСОБА_7 склала заповіт, який був посвідчений 10 липня 2000 року приватним нотаріусом ДМНО Базилєвим С.П. за реєстровим № 2585, в якому вона заповіла все своє майно позивачу. 12 травня 2006 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 на акції ВАТ «Дніпроважмаш». В 2017 році позивач звернувся до Другої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_7 . Постановою від 08 лютого 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . 14 січня 2022 року був складений розрахунок часток у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого: ОСОБА_4 належить 46/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку А-1 приміщення 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, прибудова а4, прибудова а5, ганок а6, що складають квартиру АДРЕСА_4 у житловому будинку А-1 житловою площею 38,3 кв.м., загальною площею 57,0 кв.м., літня кухня Б, прибудова б2, сараї В, Е, Ж, М, гараж И, навіси К, Л, вбиральня Н, літній душ О, споруди 1, 2, 3,8, мостіння І, що складає 46/100 частин домоволодіння;за померлим ОСОБА_5 числиться Ѕ частина домоволодіння та після смерті якого знаходилось в користуванні ОСОБА_7 : у житловому будинку А-1 приміщення 3-2, 3-3, прибудова а3, що складають квартиру АДРЕСА_3 у житловому будинку А житловою площею 13,2 кв.м., загальною площею 28,1 кв.м., вольєр П, сарай тимчасовий Р, гараж тимчасовий С, споруди № 4-7, 9, мостіння П-ІУ, що складає 54/100 частин домоволодіння (том 1 а.с. 2-10,75-83,98-106).
21 грудня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на 28/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: житлового будинку літ. А-1 житловою площею 52,0 кв.м., загальною площею 85,5 кв.м., літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. б, сараю літ. В, сараю літ. Е, сараю літ. Ж, вбиральні літ. З, гаражу літ. И, альтанки літ. К, навісу літ. Л, сараю літ. М, вбиральні літ. Н, літнього душу літ. О, споруд № 1-8, І, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_17 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позов мотивований тим, що ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-3198, належала 1/5 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту від 25.08.1999 року, складеного Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації: Ѕ частина вказаного домоволодіння належить ОСОБА_18 (помер у 1944 році) на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.1938 року, договір в БТІ не зареєстрований, а у фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку А-1 квартира АДРЕСА_3 , сіни а3-1, вбиральня З, огорожі № 2, 4, 12, 13, 14, 15, в загальному користуванні: огорожі №1, 3, мостіння І, що становить 26/100 частин домоволодіння; ОСОБА_17 належить 1/5 частина домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.1986 року, а у фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку А-1 квартира № 1, тамбур а-1, ганок а, літня кухня Б, сарай Б, ганок б, навіс Г, сарай Е, сарай Ж, огорожі № 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, в загальному користуванні: огорожі № І, мостіння І, що становить 48/100 частин домоволодіння; у фактичному користуванні ОСОБА_19 (померла в 1996 році) знаходилось: в житловому будинку А-1 квартира № 4, сіни а-1, Ѕ частина сараю В, в загальному користуванні: вбиральня Д, огорожі № 1, 3, що становить 9/100 частин домоволодіння; у фактичному користуванні ОСОБА_20 (померла) знаходилось: в житловому будинку А-1 квартира АДРЕСА_5 , сіни а-1, Ѕ частина сараю В, в загальному користуванні: вбиральня Д, огорожі № 1, 3, що становить 17/100 частин домоволодіння. Рішенням Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року визнано за ОСОБА_17 право власності за набувальною давністю на 26/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходилися у користуванні ОСОБА_19 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_20 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , та складається з: квартири АДРЕСА_4 житлового будинку загальною площею 57,0 кв.м., житловою 38,3 кв.м., літньої кухні «Б», літньої кухні «б», сараїв «В», «Е», «Ж», «М», гаражу «И», альтанки «К», навісу «Л», вбиральні «Н», літнього душу «О», споруд № № 1, 2, 3, 8, ганку «О6». ІНФОРМАЦІЯ_5 померла бабуся ОСОБА_4 – ОСОБА_17 . 04 вересня 2021 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_17 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , посвідчене державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. за реєстровим № 5-1060. Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з: 46/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року, зареєстрованого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2020 року, та договору купівлі-продажу, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-3198, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. 21.08.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2020 року. До спадкової маси, яка відкрилась після смерті ОСОБА_17 увійшли: 26/100 частин домоволодіння (належали спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року) та 48/100 частин домоволодіння, які перебували у фактичному володінні спадкодавця ОСОБА_17 , разом – 74/100 частин. На теперішній час частка ОСОБА_17 , на яку нотаріусом не було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 , становить 28/100 частин. Мати ОСОБА_4 – ОСОБА_21 (донька ОСОБА_17 ) відмовилась від спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_17 , який належним чином прийняв спадщину, проте нотаріусом не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 28/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом (том 1 а.с.140-144, том 2 а.с.32-41).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Дніпровська міська рада, Друга Дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом – задоволено частково. Встановлено факт знаходження у фактичних шлюбних відносинах з 1919 року по 17 червня 1944 року ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_7 являлась рідною дочкою ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 26/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні позову в іншій частині – відмовлено. 
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, Друга Дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом – задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 28/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: житлового будинку літ. А-1 житловою площею 52,0 кв.м., загальною площею 85,5 кв.м., літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. б, сараю літ. В, сараю літ. Е, сараю літ. Ж, вбиральні літ. З, гаражу літ. И, альтанки літ. К, навісу літ. Л, сараю літ. М, вбиральні літ. Н, літнього душу літ. О, споруд № 1-8, І, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_17 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 2 а.с.109-116).

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_22 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1 020,23 грн. (том 2 а.с.137-138). 

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Просив, рішення суду змінити в частині визначення частини домоволодіння, яку визнали за ним в порядку спадкування з 26/100 на 54/100 частини домоволодіння, в частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити (том 2 а.с.120-126).
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Просив, рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та відмовити в задоволені цих позовних вимог (том 2 а.с.146-152). 

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу домобудівель від 25 червня 1939 року, посвідченого заступником старшого нотаріуса Дніпропетровської обласної державної нотаріальної контори Крутяк М.Г. за реєстром № 18937-1/П, ОСОБА_5 купив Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_3 (а.с. 19, том 1).
Адреса домоволодіння з АДРЕСА_3 була змінена на АДРЕСА_1 (а.с. 14-18, том 1).
ОСОБА_5 і ОСОБА_8 в 1919 році уклали церковний шлюб у Новомиргородському районі Кіровоградської області, однак документи про це не збереглись (а.с. 21, том 1). ОСОБА_5 і ОСОБА_8 з 1919 року по 17 червня 1944 року перебували в фактичних шлюбних відносинах, що підтверджується домовою книгою; життєписом, складеним ОСОБА_5 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_23 серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_9 була дочкою ОСОБА_5 і ОСОБА_8 , але свідоцтво про її народження не збереглось (а.с. 34-35, том 1). Вказаний факт родинних відносин підтверджується довідкою № 425 від 28 березня 2017 року; життєписом, складеним ОСОБА_5 ; трудовою книжкою ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с. 38, том 1). Спадкоємцями після його смерті були дружина – ОСОБА_8 , дочки – ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в рівних частках.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 (а.с. 39, том 1). Спадкоємцями після її смерті були доньки – ОСОБА_11 та ( ОСОБА_13 ) ОСОБА_9 , однак спадщину прийняла лише (Омельченко) ОСОБА_9 , що підтверджується копією спадкової справи № 275/1983р. (а.с. 190-207, том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 (а.с. 42, том 1).
За життя ОСОБА_7 склала заповіт, який був посвідчений 10 липня 2000 року приватним нотаріусом ДМНО Базилєвим С.П. за реєстровим № 2585, в якому вона заповіла все своє майно ОСОБА_1 .
12 травня 2006 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на акції з належними дивідендами ВАТ «Дніпроважмаш» (а.с. 44, том 1).
Постановою державного нотаріуса Другої ДДНК Олехнович Л.Ю. від 08 лютого 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 45, том 1).

ОСОБА_17 згідно договору купівлі-продажу від 10 червня 1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-3198 та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР в реєстрову книгу № 53 за реєстровим № 114, належала 1/5 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 150-153, том 1).
У відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 28 листопада 2017 року зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності на 1/5 частину за гр. ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 1986 року. Право власності на інші частки в домоволодінні не зареєстровано (а.с. 166, том 1).
Відповідно до акту від 25 серпня 1999 року, складеного спеціалістом Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації Терещенко З.М. згідно запиту відділу будівництва та архітектури Ленінського району проведено обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 щодо визначення ідеальних часток між співвласниками:
Ѕ частина вищевказаного домоволодіння належить ОСОБА_18 (помер у 1944 році) на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.1938 року, договір в БТІ не зареєстрований, а у фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку А-1 квартира АДРЕСА_3 , сіни а3-1, вбиральня З, огорожі № 2, 4, 12, 13, 14, 15, в загальному користуванні: огорожі № 1, 3, мостіння І, що становить 26/100 частин домоволодіння;
ОСОБА_17 належить 1/5 частина домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.1986 року, а у фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку А-1 квартира № 1, тамбур а-1, ганок а, літня кухня Б, сарай Б, ганок б, навіс Г, сарай Е, сарай Ж, огорожі № 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, в загальному користуванні: огорожі № І, мостіння І, що становить 48/100 частин домоволодіння;
у фактичному користуванні ОСОБА_19 (померла в 1996 році) знаходилось: в житловому будинку А-1 квартира АДРЕСА_6 , в загальному користуванні: вбиральня Д, огорожі № 1, 3, що становить 9/100 частин домоволодіння;
у фактичному користуванні ОСОБА_20 (померла) знаходилось: в житловому будинку А-1 квартира АДРЕСА_7 , в загальному користуванні: вбиральня Д, огорожі № 1, 3, що становить 17/100 частин домоволодіння (а.с. 154-155, том 2).
Рішенням Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_17 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю – задоволено. Визнано за ОСОБА_17 право власності за набувальною давністю на 26/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходилися у користуванні ОСОБА_19 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_20 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , та складається з: квартири АДРЕСА_4 житлового будинку загальною площею 57,0 кв.м., житловою 38,3 кв.м., літньої кухні «Б», літньої кухні «б», сараїв «В», «Е», «Ж», «М», гаражу «И», альтанки «К», навісу «Л», вбиральні «Н», літнього душу «О», споруд №№ 1, 2, 3, 8, ганку «О6» (а.с. 47-48, том 1).
Право власності на 26/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_17 04 листопада 2020 року на підставі вищезазначеного рішення (а.с. 49-50, том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_17 (а.с. 93, том 1).
04 вересня 2021 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_17 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , посвідчене державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. за реєстровим № 5-1060. Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з: 46/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року, зареєстрованого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1629006612101 та договору купівлі-продажу, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-3198, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. 21.08.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1629006612101 (а.с. 168-170, том 1).
Мати ОСОБА_4 – ОСОБА_21 (донька ОСОБА_17 ) відмовилась від спадщини.
Постановою державного нотаріуса Другої ДДНК Матвієнко В.Г. від 18 серпня 2022 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 28/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_17 у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що підтверджують право власності.
14 січня 2022 року інженерами з інвентаризації майна ОСОБА_24 та ОСОБА_25 був складений розрахунок часток у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю доступу до обстеження квартири АДРЕСА_4 , було використано інформацію щодо цих будівель станом на 09 серпня 2018 року та порядок користування будівлями і спорудами визначено зі слів ОСОБА_1 . Відповідно до розрахунку: ОСОБА_4 належить 46/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку А-1 приміщення 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, прибудова а4, прибудова а5, ганок а6, що складають квартиру АДРЕСА_4 у житловому будинку А-1 житловою площею 38,3 кв.м., загальною площею 57,0 кв.м., літня кухня Б, прибудова б2, сараї В, Е, Ж, М, гараж И, навіси К, Л, вбиральня Н, літній душ О, споруди 1, 2, 3,8, мостіння І, що складає 46/100 частин домоволодіння; за померлим ОСОБА_5 числиться Ѕ частина домоволодіння та після смерті якого знаходилось в користуванні ОСОБА_7 : у житловому будинку А-1 приміщення 3-2, 3-3, прибудова а3, що складають квартиру АДРЕСА_3 у житловому будинку А житловою площею 13,2 кв.м., загальною площею 28,1 кв.м., вольєр П, сарай тимчасовий Р, гараж тимчасовий С, споруди № 4-7, 9, мостіння П-ІУ, що складає 54/100 частин домоволодіння (а.с. 44, том 2).

Вирішуючи первісні позовні вимоги, суд 1 інстанції, керуючись ч. 2 ст. 315 ЦПК України, виходив із того, що позивачем доведено факт знаходження у фактичних шлюбних відносинах з 1919 року по 17 червня 1944 року ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; а також факт родинних відносин, що ОСОБА_7 являлась рідною дочкою ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Задовольняючи частково позовні вимоги про визнання права власності, суд 1 інстанції виходив із того, що, після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилась спадщина на 26/100 частин спірного домоволодіння (які перебували у фактичному користуванні спадкодавця згідно акту від 25 серпня 1999 року), тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та за ним визнає право власності на 26/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що після смерті ОСОБА_17 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , відкрилась спадщина у вигляді 74/100 частин спірного домоволодіння (які перебували у її фактичному користуванні згідно акту від 25 серпня 1999 року). Приймаючи до уваги те, що нотаріусом було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_17 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 46/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: 26/100 частини (належали спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року); 1/5 = 20/100 частин (належали спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу 10.06.1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-3198), суд дійшов висновку, що за ОСОБА_4 слід визнати право власності на 28/100 частин домоволодіння (74/100 – 46/100 = 28/100), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_17 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тільки, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення і заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має значення.
Передусім суд має визначити правові підстави встановлення певних фактів, який існував на момент їх виникнення.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 8 липня 1944 року було передбачено, що особи, які фактично перебували у шлюбних відносинах на день 8 липня 1944 року, можуть оформити ці відносини шляхом реєстрації шлюбу в органах запису актів громадянського стану, із зазначенням терміну фактичного спільного життя, за умови, що жодна з цих осіб не перебуває в зареєстрованому шлюбі, і при відсутності інших причин, що перешкоджають вступу в шлюб, згідно ст.ст. 108-112 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб й акти громадянського стану Української РСР від 1926 року. 
Оформлення фактичних шлюбних відносин проводитися органами ЗАГС на підставі спільної заяви подружжя і пред`явлених ними паспортів або інших відповідних документів.
Після оформлення фактичних шлюбних відносин подружжя набувають у відношенні один до одного всі права та обов`язки, що випливають із зареєстрованого шлюбу, з дня їх фактичного спільного життя, зазначеного при оформленні їхніх стосунків в органах запису актів громадянського стану. (У редакції Указу Президії Верховної Ради УРСР 15 вересня 1947 - «Відомості Верховної Ради УРСР» 1947 р. № 1-2).
У тих випадках, коли фактичні шлюбні відносини, що існували на день 8 липня 1944 року, не можуть бути оформлені в порядку ст. 105-1 цього Кодексу внаслідок смерті чи внаслідок пропажі безвісти на фронті однієї з осіб, що перебували у фактичних шлюбних відносинах, інша сторона має право звернутися в народний суд із заявою про визнання її чоловіком померлого або зниклого безвісти на фронті особи.
Доказом фактичних шлюбних відносин є: факт спільного співжиття, наявність при цьому співжитті загального господарства і виявлення подружніх відносин перед третіми особами, в особистому листуванні та інших документах, а також взаємна матеріальна підтримка, спільне виховання дітей та інше.
Фактичний шлюб, визнаний судом породжує всі права та обов`язки, що випливають із зареєстрованого шлюбу (У редакції Указу Президії Верховної Ради УРСР 15 вересня 1947 - «Відомості Верховної Ради УРСР» 1947 р. № 1-2).
Враховуючи, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до прийняття Указу Президії ВР СРСР від 08.04.1944 року, таким чином, на підставі вищевикладених правових норм та встановлених обставин справи, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про встановлення факту знаходження ОСОБА_10 у фактичних щлюбних відносинах та наявності у них двох доньок. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Суд 1 інстанції на підставі зібраних та належно оцінених доказів дійшов вірного висновку про визнання права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у визначених рішенням частках. 

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправильно оцінених судом першої інстанції доказів, колегія суддів оцінює критично, та погоджується із судом 1 інстанції в частині неприйняття в якості належного та допустимого доказу розрахунок часток від 14 січня 2022 року, оскільки вказаний розрахунок складено без обстеження частини домоволодіння, належної ОСОБА_4 та зі слів ОСОБА_1 , тому при визначенні складу спадкового майна суд приймає до уваги акт від 25 серпня 1999 року. 
Посилання апелянта, що акт обстеження є застарілим, та не може прийматися до уваги є безпідставним, правом оцінки доказів наділений суд, і оціночні твердження позивача не можуть прийматися за основу прийняття рішення, крім того, колегія суддів звертає увагу, що спроруди на які посилається ОСОБА_1 , а саме вольєр літ. П (2018р) сарай тимчасовий літ Р (2017 р.), сарай тимчасовий літ. С(2017 р.) не могли увійти до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки були побудовані після смерті спадкодавця, а тому не повинні були враховуватися при розрахунку часток від 14 січня 2022 року. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо неправомірного часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки він вже звертався з позовними вимогами про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, проте йому було відмовлено, колегія суддів відхиляє, оскільки відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_17 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, суд 1 інстанції виходив із того, що останній позовних вимог про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_8 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також між ними та ОСОБА_7 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 не заявлив. 

Посилання ОСОБА_4 на відсутність доказів щодо встановлення факту родинних відносин, спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а на спростування таких висновків, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих підстав. 

Доводи апеляційних скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованих висновків. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: