ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року	Львів	Справа № 300/8186/21 пров. № А/857/12208/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,
                    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу, податкової вимоги,-

          суддя в 1-й інстанції Кафарський В.В.,
          час ухвалення рішення 18.07.2022 року, 
          місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,
          дата складання повного тексту рішення 18.07.2022 року,

                                                           в с т а н о в и в :

           ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу, податкової вимоги.
          Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
          Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову.
          Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що спірні рішення та податкова вимога були прийняті за наслідками позапланової виїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2017 року по 18.11.2020 року. Позивач вважає, що факти, викладені в акті перевірки не відповідають дійсності, так як ґрунтуються на перекручених і недоведених обставинах, припущеннях, без дослідження первинних документів обліку, на підставі норм Податкового кодексу України (далі ПКУ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а винесені на підставі цього акту перевірки податкові повідомлення-рішення є протиправними, та підлягають скасуванню. Акт перевірки складений з порушенням Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, факти виявлених порушень законодавства з питань податкового законодавства, викладені без посилань на первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів.
          Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
          Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доводи податкового органу щодо завищення позивачем понесених витрат і, відповідно, заниження податку на доходи з фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору за період, що перевірявся, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому суд погоджується з висновками податкового органу про правомірність збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за зазначеними вище платежами, а відтак і про обґрунтованість оскаржуваних вимог про сплату боргу та рішень про застосування штрафних санкцій.
          Проте, колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.
           ОСОБА_1 , відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 25.01.2016 по 18.11.2020, проводила господарську діяльність згідно з КВЕД: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 Обслуговування напоями; 55.20Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання.
          18.11.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 .           Наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 29.04.2021 №780-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 » будо призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), первинних документів, які використовуються в податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.01.2017 по 18.11.2020 та сплати єдиного соціального внеску за період з 25.01.2016 по 18.11.2020 (а. с. 74).
          Під час проведення перевірки позивачу у зв`язку з не наданням в повному обсязі первинних документів необхідних для проведення перевірки відповідачем надано запит про надання документів (копій документів) від 06.04.2021 про надання документів пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та підтвердження задекларованих показників (а. с. 75).
          06.05.2021 Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області направлено позивачу запит про надання пояснень з переліком запитань, на які необхідно було надати відповіді до 11.05.2021 (а. с. 76).
          Однак на вище зазначені запити ОСОБА_1 не надано як документів, так і пояснень, в результаті чого складено Акт про ненадання платником податків-фізичною особою документів для проведення перевірки від 13.05.2021 №685/09-19-07-14/ НОМЕР_1 .
          Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області за результатами проведеної перевірки діяльності платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 складено акт від 20.05.2021 №2874/09-19-07-14/ НОМЕР_1 та встановлено порушення чинного податкового законодавства, а саме:
          - п. 177.2, пп.177.4.1-п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 128293,44 грн;
          - п.177.2 ст.177, п.1.2, п.1.3, п.1.4, п.1.5 п.161 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, у результаті чого визначено військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 10691,12 грн;
          - пп.2 ч. 1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI із змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму єдиного соціального внеску з чистого доходу від здійснення господарської діяльності на загальну суму 133433,16 грн.
          - п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом ДПА України від 24.10.2010 №1020 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.01.201 № 46/18784, в частині невідображення по Розрахунках сум доходів (форма 1 -ДФ) даних про суми нарахованих та виплачених доходів фізичним особам за ознакою « 106» за кожен з періодів 2017-2020рр;
          - пп. 168.1 ст. 168, пп. 170.1.2 п. 170.1 ст.170 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), частині не нарахування, неутримання та несплати податку на доходи фізичних осіб з доходу від надання в оренду об`єктів нерухомості в у результаті чого визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 2358,0 грн.
          - п. 177.2 ст.177, пп.1.2, пп.1.3 п.16.1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, в частині ненарахування, неутримання та несплати військового збору з доходу від надання в оренду об`єктів нерухомості у результаті чого визначено податкове зобов`язання з військового збору на загальну суму 196,50 грн.
          - п.1,2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР із змінами та доповненнями та п.21 постанови від 18.12.2017 №984 «Про внесення змін до постанови КМУ від 23.08.2000 №1336 «Про забезпечення реалізації с.10 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» а саме, проведення розрахункових операцій без використанням реєстраторів розрахункових операцій на повну суму вартості проданих товарів в сумі 84500,0 грн.
          - п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI,зі змінами та доповненнями незабезпечення зберігання документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів (а. с.16-62).
          На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.07.2021 за №004718/0714, №004711/0714, №004721/0714, №004720/0714, №004714/0714, №004712/0714, №004719/0714, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску від 20.07.2021 №004714/0714, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.07.2021 №Ф-004716/0714 та податкову вимогу від 23.09.2021 № 0036292-1307-0918.
          Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернулась із даним позовом до суду.
          Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.
          Статтею 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
          Згідно з пунктом 75.1.2 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
          Об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПКУ).
          До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
          - витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1. пункту 177.4 статті177 ПК України);
          - витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
          - обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2. пункту 177.4 статті177 ПК України);
          - суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (підпункт 177.4.3. пункту 177.4 статті 177 ПК України);
          - інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4. пункту 177.4 статті 177 ПК України).
          Таким чином, за правилами ПК України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
          Не включаються до складу витрат підприємця, відповідно до підпункту 177.4.5. пункту 177.4 статті 177 ПК України:
          - витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
          - витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
          - витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
          - документально не підтверджені витрати послуг.
          Згідно пункту 177.5 статті 177 ПК України, фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи. Згідно із положеннями пункту 44.2 статті 44 ПКУ для обрахунку об`єкта оподаткування платних податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
          Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
          Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
          Згідно абзацу 15 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, витрати зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
          У пункті 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 №73, визначено, що витрати зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
          Отже, з урахуванням всього вище викладеного можна зробити висновок, що чинним законодавством України презюмується вимога до реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака можливості відображення такої зміни в обліку, зокрема фізичною особою-підприємцем, що перебуває на системі оподаткування.
          Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004712/0714 яким визначено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 152 409,87 грн (в тому числі 128 293,44 грн основного платежу та 24 116,43 грн штрафних (фінансових санкцій) суд зазначає наступне.
          За приписами підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
          При цьому, відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 ПК України, платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.
          Частиною першою, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-XIV) встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
          При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом із тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені положеннями вищезазначеної статті, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
          Для підтвердження податкового обліку можуть братися до уваги лише ті документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи, які можуть вказувати на здійснення відповідної господарської операції, та рух активів у процесі її здійснення.
          Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
          При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо, необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, зокрема: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; - можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; - наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
          Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
          Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 статті 44 ПК України а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 ПК України).
          Окрім того платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.
          Отже в силу вимог пунктів 44.1. та 85.2 ПК України платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів; платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту; платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
          Перевіркою правильності визначення валового доходу встановлено, що в порушення підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 занижено валовий дохід на суму 411 816,00 грн, внаслідок невідображення у поданих податкових деклараціях про майновий стан виплат доходів за ознакою 157 (дохід, виплачений самозайнятій особі), визначеними Довідником ознак доходів, наведеним у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №111/26556, що підтверджується відомостями з Центральної бази даних, зокрема від суб`єктів господарювання АТ «Кредобанк» у 2017 році в сумі 5 250,00 грн, ТОВ «Капітал МТН» у 2018 році в сумі 60 440,00 грн, у 2019 році в сумі 234 500,00 грн, ТОВ «Суперділ» у 2019 році в сумі 1 472,00 грн, ТОВ Туроператор «Бомба-тур» у 2020 році в сумі 110 154,00 грн.
          Проведеною перевіркою визначено загально оподатковуваний дохід за звітною декларацією від 06.02.2018 №9298088436 за 2017 рік 183 450,00 грн, хоча позивачем задекларовано 178 200,00 грн; за звітною декларацією від 01.02.2019 №9309382448 за 2018 рік 140 840,00 грн, хоча позивачем задекларовано 80 400,00 грн; за звітною декларацією від 06.02.2020 №9333724693 за 2019 рік 343 972,00 грн, хоча позивачем задекларовано 108 000,00 грн; за звітною декларацією від 26.11.2020 №12752 за 2020 рік 275 754,00 грн, хоча позивачем задекларовано 165 600,00 грн. Загальна розбіжність склала 411 816,00 грн.
          Як вбачається з постанови Верховного Суду від 20.03.2020 року у справі №826/11054/15, в акті перевірки не допускається відображення необґрунтованих даних, суб`єктивних припущень та висновків щодо дій суб`єкта господарювання, які не підтверджені належними первинними документами, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку. Саме на податковий орган як суб`єкт владних повноважень покладається обов`язок надати суду достатні докази на обґрунтування зафіксованих в акті перевірки висновків про порушення платником податків норм податкового та іншого законодавства, на підставі яких щодо платника прийнято оскаржувані акти індивідуальної дії, які є предметом судового розгляду.
          Колегія суддів зазначає, що відповідач, стверджуючи в акті перевірки, що позивачем ФОП ОСОБА_1 занижено валовий дохід на суму 411 816,00 грн, внаслідок невідображення у поданих податкових деклараціях про майновий стан виплат доходів за ознакою 157 (дохід, виплачений самозайнятій особі), визначеними Довідником ознак доходів, наведеним у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №111/26556, підтвердив це лише відомостями з Центральної бази даних, без підтвердження даного факту жодними первинними документами чи іншими доказами.
          При цьому, колегія суддів зазначає, що відпрацювання встановлених розбіжностей потребує уточнення в джерелах виплати доходу. Так, на адресу податкових агентів податковим органом не було надіслано запитів щодо підтвердження або спростування сум доходів виплачених на користь ФОП, враховуючи, що позивачем податковому органу не було надано жодних договорів чи інших первинних документів щодо взаємовідносин з вказаними контрагентами. 
          Суд приходить до висновку, що лише після підтвердження податковими агентами фактично виплаченого обсягу доходу на користь ФОП, у разі відмови надання уточнюючих податкових декларацій, слід стверджувати про заниження позивачем валового доходу, чого в даному випадку зроблено не було.
          Судом першої інстанції встановлено що в ході перевірки платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 представлено документально підтверджені та оплачені витрати за період з 01.01.2017 по 18.11.2020, на загальну суму 165 734,65грн, а саме:
          - витрати на оплату праці та нарахування на зарплату в сумі 77 000,00 грн.;
          - придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції в сумі 83 834,65 грн.
          - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг (банківські послуги) в сумі 4 900,00 грн.
          За результатами перевірки відповідачем з урахуванням документально підтверджених витрат визначено за звітною декларацією від 06.02.2018 №9298088436 за 2017 рік 0,00 грн, а позивачем задекларовано 163 760,00 грн; за звітною декларацією від 01.02.2019 №9309382448 за 2018 рік 4 900,00 грн, хоча позивачем задекларовано 68 000,00 грн; за звітною декларацією від 06.02.2020 №9333724693 за 2019 рік 80 201,39 грн, а позивачем задекларовано 87 600,00 грн; за звітною декларацією від 26.11.2020 №12752 за 2020 рік 80 633,26 грн, позивачем задекларовано 147 300,00 грн. Загальна розбіжність склала 300 925,35 грн. (а. с. 125-134).
          Колегія суддів зазначає, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
          Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. (п.177.10 ст.177 ПК України).
          З наявного в матеріалах справи акта перевірки вбачається, що під час перевірки не досліджувалась книга обліку доходів і витрат.
          Податковим органом стверджується, що витрати позивача, пов`язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, які беруть безпосередню участь в отриманні доходу завищено на суму 300925,35 грн.
          При цьому податковий орган не встановив за рахунок операцій з якими саме контрагентами (платниками ПДВ або платниками єдиного податку) виникла розбіжність.
          Не встановлено групи товарно-матеріальних цінностей, за якими виникла розбіжність, не проведено інвентаризацію, не досліджено книгу обліку доходів і витрат позивача (в акті перевірки не вказується, що позивач не веде книгу обліку доходів і витрат). Зустрічні звірки не проводились, запити не направлялись.
          Фактично за позицією відповідача, позивач сплатив невідомим особам 300925,35 грн., які задекларував разом з підтвердженими витратами в податкових деклараціях про майновий стан і доходи.
          Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.
          Отже, вимога щодо проведення інвентаризації поширюється на усіх платників податків, в тому числі і фізичних осіб-підприємців. При цьому проведення інвентаризації має здійснюватись саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Водночас, нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, в межах якої вона була призначена (ініційована).
          Проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
          Крім того, положення підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20, пункту 198.5 статті 198 ПК України вказують на те, що контролюючий орган наділений правом вимагати проведення інвентаризації під час здійснення ним відповідної перевірки саме з метою використання отриманих відомостей в межах цієї ж перевірки.
          Згідно з частиною другою статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
          Організація та основні правила проведення інвентаризації врегульовано Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року №879 (далі - Положення №879).
          Відповідно до пункту 2 вказаного Положення останнє застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.
          Таким чином, вказаний нормативно-правовий акт не поширює свою дію на фізичних осіб-підприємців, при цьому інші нормативні вказівки щодо порядку організації, строків, вимог до документального оформлення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей для фізичних осіб - підприємців у чинному законодавстві відсутні. Втім, враховуючи обов`язок платника податків провести таку інвентаризацію на вимогу контролюючого органу, суд вважає за можливе використання фізичною особою-підприємцем приписів Положення №879 для проведення та оформлення результатів відповідної інвентаризації.
          Абзацом 6 пункту 7 Положення №879 встановлено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. Інвентаризація має розпочатися в термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цього органу, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.
          Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення № 879 для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.
          Пункт 18 розділу ІІ Положення №879 передбачає, що інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами.
          Доказів звернення відповідача до позивача із вимогою провести інвентаризацію ТМЦ сторони суду не надали.
          Фактично, відповідач всупереч вимог ПК України та Положення №879 не в порядок та не в спосіб передбачений законом дійшов висновку завищення витрат, пов`язаних з придбанням товарно-матеріальних цінностей, що беруть безпосередню участь в отриманні доходу на загальну суму 300925,35 грн., без проведення інвентаризації, що є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, а також належність або не належність понесених у зв`язку з придбанням таких ТМЦ витрат.
          Окремо суд звертає увагу, що в період перевірки не складалось жодних звіряльних відомостей, які б дали можливість виявити рух ТМЦ та їх вартість.
          Відсутність інвентаризації залишків запасів на початок звітної дати та вибуття (реалізації) запасів за визначений період взагалі виключає можливість вирахування нестачі (залишків) товару та підстави стверджувати про завищення витрат на придбання ТМЦ.
          Аналогічна правова позиція з цього питання викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі №807/1556/17 (провадження №К/9901/22797/19).
          Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, шо база для нарахування податку на доходи фізичних осіб відповідачем не доведена і як наслідок,  суму грошового зобов`язання у розмірі 128 293,44 грн (712 741,35 грн. х 18%) та штрафні (фінансові) санкцій у розмірі 24 116,43 грн (25% від суми основного грошового зобов язання за виключенням 2020, оскільки відповідно до пункту 52.1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України за порушення податкового законодавства, штрафні санкції не застосовуються) податковим органом визначено неправомірно. 
          Відтак, податкове повідомлення - рішення від 20.07.2021 №004712/0714 яким визначено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 152 409,87 грн (в тому числі 128 293,44 грн основного платежу та 24 116,43 грн штрафних (фінансових санкцій) є протиправним та підлягає скасуванню.
          Щодо податкового повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004714/0714 за платежем по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 12 700,82 грн (в тому числі 10 691,12 грн основного платежу та 2 009,70 грн штрафних (фінансових санкцій) (а. с. 71), суд зазначає наступне.
          Згідно із пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного п. п. 1.2 цього пункту.
          Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 ПК, а саме фізична особа -резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
          Підпунктом 1.2 пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України. Згідно із підпунктом 163.1.1 пунктом 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
          Результатами перевірки визначення правильності нарахування та утримання військового збору встановлено за звітною декларацією від 06.02.2018 №9298088436 за 2017 рік 2 751,75 грн, хоча позивачем задекларовано 216,60 грн; за звітною декларацією від 01.02.2019 №9309382448 за 2018 рік 2 039,10 грн, хоча позивачем задекларовано 186,00 грн; за звітною декларацією від 06.02.2020 №9333724693 за 2019 рік 3 956,56 грн, хоча позивачем задекларовано 306,00 грн; за звітною декларацією від 26.11.2020 №12752 за 2020 рік 2 926,81 грн, хоча позивачем задекларовано 274,50 грн. Загальна розбіжність склала 10 691,12 грн.
          Таким чином, обчислення військового збору є похідним від встановлення порушення щодозбільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб через заниження чистого оподатковуваного доходу за період 2017-2020 роки у розмірі 712 741,35 грн, як наслідок, в звязку з відсутністю такого порушення, оскільки податкове повідомлення - рішення від 20.07.2021 №004712/0714 яким визначено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 152 409,87 грн (в тому числі 128 293,44 грн основного платежу та 24 116,43 грн штрафних (фінансових санкцій) є протиправним та підлягає скасуванню, податкове повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004714/0714, яке є похідним від попереднього, теж підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
          Щодо податкового повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004720/0714 податок на доходи фізичних осіб 2 947,50 грн. (в тому числі 2 358 грн. основного платежу та 589,50 грн. штрафних (фінансових санкцій), податкового повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004721/0714 військовий збір на суму 245,63 грн. (в тому числі 196,50 грн. основного платежу та 49,13 грн. штрафних (фінансових санкцій), податкового повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004719/0714 штрафні (фінансові) санкції на суму 1 020,00 грн (а. с. 67-69) судом зазначається наступне.
          Перевіркою правильності заповнення та повноти відображення відомостей про нараховані доходи на користь фізичних осіб встановлено порушення пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку затвердженого Наказом ДПА України від 24.10.2010 №1020, в частині: - не відображення по Розрахунках сум доходів (форма 1-ДФ) даних про суми нарахованих та виплачених доходів фізичним особам за ознакою «106» за кожен з періодів 2017-2020.
          Згідно наданих до перевірки документів встановлено, що фактично у періоді з 01.01.2017 по 18.11.2020 позивач (Орендар) здійснювала діяльність по коду 55.20 Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, в орендованому нежитловому приміщенні розташованому за адресою: Івано-Франківська обл., м. Яремче, с. Поляниця, уч. Стаїще.
          До перевірки надано договір оренди від 10.02.2016 №1 укладений з фізичною особою ОСОБА_2 щодо оренди 120 м. кв. приміщення у котеджі «Поляницький», сума орендної плати складає 100 грн (термін дії договору до 09.02.2019).
          На оренду кафе «Поляницький» представлено договір від 05.11.2016 №2 (термін дії до 05.11.2019) орендована площа - 160 м .кв. сума орендної плати складає 300 грн в місяць (3 600 грн в рік).
          Договору оренди на 2020 рік не надано.
          Відповідно до абзацу 2 підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України визначено, що об`єкт оподаткування, по факту надання в оренду нерухомого майна, визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи не повний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад , на території яких вона розташована , та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади (Постанова КМУ від 29.12.2010 №1253 «Про затвердження Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб», (попередня постанова КМУ від 20.11.2003 №1787)). Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.
          Слід зазначити, що Поляницькою сільською радою не було прийнято рішення про визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб. Враховуючи вищевикладене, платник податків - фізична особа   ОСОБА_3 в періоді, що підлягає перевірці використовувала нежитлове приміщення для проведення своєї господарської діяльності.
          За результатами перевірки визначення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору встановлено між даними платника податків та даними перевірки різницю суми доходу в розмірі 13 100,00 грн, різницю суми зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2 358,00 грн та суми зобов`язання з військового збору в розмірі 196,50 грн.
          Відповідно до пункту 123.2. статті 123 Податкового кодексу України, діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25% від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
          Відповідно до підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПКУ особи, які відповідно до ПКУ мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані подавати у строки, встановлені ПКУ для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.
          Форма Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску затверджено наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.12.2020 №773).
          Передбачені пунктом 119.1 статті 119 ПКУ штрафи не застосовуються у випадках, якщо недостовірні відомості або помилки в податковій звітності про суми доходів, нараховані (сплачені) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), виникли у зв`язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 ПКУ та були виправлені відповідно до вимог статті 50 ПКУ.
          Згідно з пунктом 119.1 статті 119 ПКУ неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1 020,00 гривень.
          Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004720/0714 податок на доходи фізичних осіб 2 947,50 грн. (в тому числі 2 358 грн. основного платежу та 589,50 грн. штрафних (фінансових санкцій), податкове повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004721/0714 військовий збір на суму 245,63 грн. (в тому числі 196,50 грн. основного платежу та 49,13 грн. штрафних (фінансових санкцій), податкове повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004719/0714 штрафні (фінансові) санкції на суму 1 020,00 грн. є правомірними та скасуванню не підлягають і відповідно в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 в цій частині рішення слід відмовити.
          Щодо податкового повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004711/0714 штрафні (фінансові) санкції у розмірі 8 450,00 грн., суд зазначає, що статтею 5 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено використання розрахункової книжки у випадку проведення розрахункових операцій в період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового відключення електроенергії.
          Як зазначено перевіряючими в акті перевірки обсяг доходу у розмірі 84 500,00 грн встановлено згідно даних КОРО, які надано на вимогу контролюючого органу під час проведення перевірки.
          Позивачем під час проведення перевірки та при розгляді справи не надано належних та допустимих доказів виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового відключення електроенергії.
          Отже за період з 20.12.2017 по 28.02.2018, в порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та пункту 21 постанови від 18.12.2017 №984 «Про внесення змін до постанови КМУ від 23.08.2000 №1336 «Про забезпечення реалізації статті 10 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», платником замість РРО застосовувалися книги КОРО, згідно яких обсяг доходу складає 84 500,0 грн, чим порушила вимоги пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме, проведення розрахункових операцій без використанням реєстраторів розрахункових операцій на повну суму вартості проданих товарів, а тому відповідачем правомірно застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмір 8 450,00 грн (10% від виявлених обсягів продажу).
          Відтак, колегія суддів вважає податкове повідомлення-рішення від 20.07.2021 №004711/0714 штрафні (фінансові) санкції у розмірі 8 450,00 грн. законним та таким, що не підлягає скасуванню.
          Щодо податкового повідомлення-рішення від 20.07.2021р. № 004718/0714 штрафні (фінансові) санкції на суму 1 020,00 грн суд зазначає, що у матеріалах справи містяться запит відповідача про надання документів під час перевірки та запит про надання пояснень позивачем.
          Статтею 83 Податкового кодексу України визначено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок, підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
          Згідно із підпунктами 85.2, 85.4 та 85.8 статті 85 ПК України, при проведенні перевірки платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов`язані з ним. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
          При проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
          Посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
          У пункті 85.6 статті 85 ПК України зазначено про те, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
          Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
          Підпунктом 121.1 статті 121 ПК України встановлено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу.
          Диспозиція даної статті передбачає відповідальність саме за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.
          Відповідачем складено акт про відмову платника податків надати копії первинних документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу(а. с.106). Проте в матеріалах справи відсутні дані про належне отримання запитів відповідача позивачкою чи її уповноваженими особами. 
          Колегія суддів, аналізуючи акт перевірки,  зазначає про те, що з такого вбачається надання податковому органу первинних документів, наявних у позивача, а відтак покладення на ОСОБА_1 відповідальності за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю є протиправним.
          Відтак. колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 20.07.2021р. № 004718/0714 штрафні (фінансові) санкції на суму 1 020,00 грн. слід визнати протиправним та скасувати. 
          Стосовно рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.07.2021 №007417/0714, суд зазначає, що платники єдиного внеску, відповідно до статті 6 вказаного Закону, зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
          Положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
          Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
          Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
          Відповідно до частини другої статті 7 Закону №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, для платників фізичних осіб підприємців єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
          Єдиний внесок нараховується на базу нарахування єдиного внеску незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати (частина п`ята статті 7 Закону №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями).
          Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, єдиний внесок для платників фізичних осіб підприємців встановлюється у розмірі 22% від суми грошового/ забезпечення.
          Колегія суддів зазначає, що обчислення єдиного внеску є похідним від встановленого порушення контролюючим органом в акті перевірки та збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та ЄСВ.
          А тому рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.07.2021 №007417/0714 прийнято відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.
          Щодо податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) форми «Ф» від 20.07.2021 №004716/0714 (а. с. 73)та податкової вимоги форми «Ф» від 23.09.2021 №0036292-1307-0918 (а. с. 77) суд вважає що позовні вимоги щодо скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) форми «Ф» від 20.07.2021 №004716/0714 та податкової вимоги форми «Ф» від 23.09.2021 №0036292-1307-091 підлягають задоволенню як похідні вимоги.
          Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
          Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.
          Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                        п о с т а н о в и в :

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
          Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі № 300/8186/21 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
          Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення ДПС в Івано-Франківській області від 20.07.2021 №004712/0714, від 20.07.2021 №004714/0714, від 20.07.2021р. № 004718/0714, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.07.2021 №007417/0714, податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми «Ф» від 20.07.2021 №004716/0714, податкову вимоги форми «Ф» від 23.09.2021 №0036292-1307-091 
          В решті позову ОСОБА_1 відмовити. 
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 28 листопада 2022 року.