ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 жовтня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/3208/22	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року (суддя Петренко О.С., м. Кропивницький, повний текст ухвали складено 25.07.2022 року) у справі № 340/3208/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (районний військовий комісаріат), Військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними, зобов`язання скасувати наказ, повернути позивача до регіону проживання та зняття з військового обліку,-

в с т а н о в и в:
          04.07.2022 року ОСОБА_1 (далі – позивач), звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (районний військовий комісаріат) (далі – відповідач-2), Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-3), в якому враховуючи утягнення позовних вимог, просив визнати дії відповідача - 2 про мобілізацію позивача незаконними; зобов`язати відповідача-2  зняти з військового обліку у зв`язку з тим, що позивач не підлягає мобілізації, оскільки є    викладачем і має педагогічне навантаження 1,5 ставки; зобов`язати відповідача - 1 визнати недійсним, на підставі чого скасувати наказ №77 від 24.03.2022 року про мобілізацію /по стройовій частині/ позивача ; зобов`язати відповідача - 3 повернути позивача до регіону проживання.
          Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року повернуто позовну заяву ОСОБА_1 .
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого адвоката, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказував, що частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, при цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Апелянт вказував, що особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо, особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Апелянт вказував, що наказом від 24.03.2022 року № 77 його мобілізовано на військову службу, про наказ був обізнай проте про його зміст ні. Вказував, що намагався врегулювати спір у досудовому порядку та звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з запитом з метою дізнатись зміст наказу та оскаржити його дію, лише 02.06.2022 року отримав відповідь датовану 30.05.2022 року щодо наказу від 24.03.2022 року. Вказує, що про зміст оскаржуваного наказу дізнався тільки 02.06.2022 року, отже місячний строк для його оскарження закінчується 02.07.2022 року, оскільки цей день є вихідним та не працювали відділення поштового зв`язку, подав позовну заяву до суду за допомогою засобів поштового зв`язку 04.07.2022 року. просить врахувати що є військовослужбовцем, перебуває поза межами свого проживання у військовій частині у іншій області України. Щодо коректності зазначення позовних вимог, вказував, що вважає, що позовні вимоги ним викладено вірно, з огляду на порушення його прав у тій формі, в якій бажає свої права відносити, вказував, що позовні вимоги виклав у відповідності до норм КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву, виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду про залишення позову без руху від 12.07.2022 року, та вказував, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Суд першої інстанції зазначив, що предметом оскарження є наказ від 24.03.2022 року №77. Як вбачається із матеріалів позовної заяви позивач звернувся до суду 04.07.2022 року, про що свідчить поштовий штамп, проте, дізнався про порушення своїх прав 24.03.2022 року, а до суду звернувся 04.07.2022 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, установленого ч.5 ст.122 КАС України та який сплинув 25.04.2022 року.    Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Суд вказував, що вважає встановленим той факт, що позивач ні в установлений 10 - денний строк з моменту отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху не усунув повністю недоліки позовної заяви, яку було залишено без руху. Суд першої інстанції вказував, що позивачем не виконано вимогу ухвали суду про залишення позову без руху у частині коректності викладу позовних вимог. Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права. Для прийняття рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, суд неодмінно повинен встановити факт його протиправних дій та констатувати їх протиправний характер внаслідок порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку відповідача-суб`єкта владних повноважень. В існуючому вигляді заявлені позивачем вимоги, які були уточнені на виконання вимоги про залишення без руху, не відповідають нормам процесуального права, зокрема ч. 1, п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України. Суд першої інстанції вказував, що розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до норм Кодексу, в межах позовних вимог.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 з 31.03.2022 року, що підтверджується довідкою від 10.06.2022 року №  359.
Сторони у справі не заперечують, що наказом №77 від 24.03.2022 року про мобілізацію /по стройовій частині/ Міністерства оборони України ОСОБА_1 мобілізовано на військову службу у зв`язку з збройною агресією російської федерації. Достеменно невідомо коли ОСОБА_1 дізнався про оскаржуваний наказ та чи доведено до його відома його ,чи ознайомлено з цим наказом. 
Позивач вказує, що з метою дізнатись про зміст наказу звернувся з запитом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , 02.06.2022 року отримав відповідь, датовану 30.05.2022 року.
Встановлено, що з позовною заявою до суду ОСОБА_1 звернувся 04.07.2022 року, в якій просив суд визнати дії відповідача-2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 /районний військовий комісаріат/ про його мобілізацію незаконними; зобов`язати відповідача-1 - Міністерство оборони України скасувати наказ №77    від 24.03.2022 про його мобілізацію /по стройовій частині/; зобов`язати відповідача - 3 повернути його до регіону проживання; зобов`язати відповідача -2 зняти його з військового обліку, в зв`язку з тим, що позивач не підлягає мобілізації, оскільки є викладачем.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду  від 12.07.2022 року позовну заяву залишено без руху, вказано, що  позивач може усунути недоліки позови протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали суду. Вказано, що недоліками позову є те, що в прохальній частині позову представник позивача просить визнати дії відповідача - 2 незаконними, однак не конкретизує, які саме дії та яким чином вони порушують права    позивача. Предмет позову має бути визначений чітко та конкретизовано в прохальній частині позовної заяви. Визначитися з предметом спору має саме позивач, оскільки саме він є ініціатором судового процесу, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав сторони спору. Вказано, що позивачем порушено строк звернення до суду. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України). Позивач звернувся до суду 04.07.2022, про що свідчить поштовий штамп, при цьому, позивач дізнався про порушення своїх прав 24.03.2022 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, установленого ч.5 ст.122 КАС України та який сплинув 25.04.2022 року. В ухвалі про заишення позову без руху, суд вказував, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Зважаючи, що позивач звернувся до суду із вимогами немайнового характеру, отже сума судового збору становить    3963,60 грн. /992,40 грн. х 4 вимоги/. До позову долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 992,40 грн., що свідчить про те, що    при подачі позовної заяви не надано доказів сплати судового збору в повному обсязі, що не відповідає вимогам     КАС України     та    Закону України «Про судовий збір». Ухвалу направлено представнику позивача – адвокату Щвецю Р.Ю. засобами електронного зв`язку, проте суд не отримав підтвердження отримання ухвали представником. 
18.07.2022 року адвокат Швець Р.Ю., від імені позивача, подав заяву про поновлення строку звернення до суду, просив поновити строк подання позову та врахувати обставини неможливості подання позову раніше, вказував, що позивач дізнався про порушене право 02.06.2022 року, позов подав 04.07.2022 року. Надав уточнений позов де позовні вимоги виклав з урахуванням уточнень та просив суд визнати дії відповідача - 2 про мобілізацію позивача незаконними; зобов`язати відповідача-2    зняти з військового обліку у зв`язку з тим, що позивач не підлягає мобілізації, оскільки є    викладачем і має педагогічне навантаження 1,5 ставки; зобов`язати відповідача - 1 визнати недійсним, на підставі чого скасувати наказ №77 від 24.03.2022 року про мобілізацію /по стройовій частині/ позивача ; зобов`язати відповідача - 3 повернути позивача до регіону проживання. Надав докази доплати судового збору сумі 2977,20 грн., що підтверджується квитанцією від 18.07.2022 року.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року повернуто позовну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Згідно частин 1, 2, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Вищеприведені норми встановлюють строк звернення до адміністративного суду в спорах щодо проходження, поновлення на публічній службі. 
Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббінгс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Каменівська проти України»). Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява №28090/95, пункт 45). 
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року, Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності, сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
Європейський суд з прав людини у справах «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Неможливо безпідставно поновлювати строк звернення до суду, разом як і безпідставно відмовляти у доступі до судочинства посилаючись на строк звернення. 
Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17.04.2020 року у справі №360/962/19, від 22.07.2020 року у справі № 1.380.2019.001042, від 19.10.2020 року у справі № 1.380.2019.004149. Верховний Суд вказував, що законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах категорії проходження, звільнення з публічної служби, особа визначилась, чи реалізуватиме своє право на звернення до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 9901/601/19 вказувала, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. Слід враховувати, що особа була вільною у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням могла скористатися правом на оскарження акта у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.
Згідно з частин 1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з   підстав, визначених частинами  третьою  та  четвертою  статті 123 цього Кодексу. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
При вирішенні питання про дотримання строків звернення до суду слід звертати увагу коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. У випадку цієї справи, ОСОБА_1 міг дізнатись про існування наказу від 24.03.2022 року, проте, зважаючи на характер наказу, про мобілізацію та направлення позивача на військову службу, позивач міг не мати об`єктивних підстав ознайомитись з змістом наказу.   
ОСОБА_1 не надає підтвердження коли він достеменно дізнався про існування наказу, однак і суд першої інстанції не зобов`язував позивача надати такі підтверджуючі докази, не вчинив дії, не цікавився коли позивач дізнався або міг дізнатись про оскаржений наказ.
З отриманих від позивача пояснень встановлено, що про оскаржуваний наказ він дізнався 02.06.2022 року коли отримав відповідь на свій запит. З позовом звернувся 04.07.2022 року засобами поштового зв`язку, оскільки 02.07.2022 року був вихідним, неробочим днем. Позивачем пояснено підстави його звернення саме 04.07.2022 року.
Слід зважати на інші позовні вимоги ОСОБА_1 , зокрема про зобов`язати відповідача - 3 повернути його до регіону проживання. У частині цієї позовної вимог строк звернення до суду не є порушеним.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року . Воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Надалі, строк дії воєнного стану в Україні подовжувався. 
Згідно ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан не може бути скороченим чи прискореним. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач задіяний у відсічі збройної агресії російської федерації, перебував на військовій службі. Слід зважати на умови ведення бойових дій, та те, що ОСОБА_1 маючи бажання оскаржити наказ про свою мобілізацію не міг вчинити практичних дій по його оскарження. може скластись ситуація, коли позивач не мав доступу до поштового відділення чи засобів зв`язку. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
«Право на суд» яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01 березня 2002 року).
Рішенням ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року передбачено, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду.
Слід зазначити, що суду при прийнятті позову необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Суд апеляційної інстанції керується правовими позиціями Верховного Суду, зокрема викладеними у постановах від 07.10.2020 року у справі № 160/3534/20, від 08.09.2021 року   у справі № 646/5723/19.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що особі, в рівній мірі має бути забезпечено доступ до суду шляхом надання гарантій, що його позов буде розглянутий.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву вказав, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху. Проте, представником ОСОБА_1 було вчасно виконано вимоги ухвали, надано уточнений позов, докази доплати судового збору.
Згідно ч. 5  ст. 160, ч. 5 ст. 161 КАС України,  в позовній заяві зазначаються, зокрема: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.
У позовній заяві ОСОБА_1 вказано хто є відповідачем у спірних правовідносинах, позов звернено саме до визначених ним відповідачів, викладено до них позовні вимоги, вказано в яких діях позивач вбачає протиправність та який акт просить скасувати. У заяві про усунення недоліків позову конкретизовано позовні вимоги.
Згідно з ч. 1  ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
У разі, коли особа вважає, що її право чи законні інтереси є порушеними, вона звертається до суду з відповідним позовом та обґрунтовує його на власний розсуд. Суд не може вказувати яким чином повинні бути написані позовні вимоги. 
Повертаючи позовну заяву через некоректність, невідповідність баченню суду позовних вимог, заявлених позивачем, суд першої інстанції вже вказав на неприпустимість такої позовної вимоги.
Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обґрунтування позову, наявність тих чи інших доказів, визначення судом хто є належним відповідачем, чи підлягають або не підлягають позовні вимоги задоволенню та чи справді порушено право позивача тим чи іншим суб`єктом владних повноважень, суд вирішує під час розгляду справи по суті. 
Суд апеляційної інстанції вказує, що нормами КАС України передбачено, що у позові зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Залишення позову без руху та повернення позовної заяви через некоректність позовних вимог, не передбачено.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на іншу обставину. 
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених  статтями 160,  161  цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Саме від моменту отримання ухвали про залишення позову без руху обраховується строк для усунення недоліків, наданий судом, який не може перевищувати десять днів. У цій справі, судом першої інстанції було надано саме ОСОБА_1 строк десять днів для усунення недоліків позову, з моменту отримання ухвали від 12.07.2022 року. Проте ухвала ніяким чином не була направлена ОСОБА_1 , ухвала не отримана позивачем. Ухвалу було направлено представнику позивача засобами електронного зв`язку та не отримано підтверджуюче повідомлення про отримання такої ухвали. 
Отже, суд першої інстанції робить висновок про доведеність ухвали про залишення позову без руху до позивача, проте це не так. Належним чином ухвалу від 12.07.2022 року не було направлено ні позивачу, ні його представнику. 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що повернення позовної заяви унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 312, 315, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
п о с т а н о в и в:
                              Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
                              Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 340/3208/22 – скасувати.
                              Справу № 340/3208/22 направити для продовження розгляду до Кіровоградського окружного адміністративного суду.
                              Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова