КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
      Справа № 753/20711/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Курічова В.М. 
              Провадження № 22-ц/824/10429/2022                    Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 жовтня 2022 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Стрижеуса А.М., Ящук Т.І.,
секретар                                        Шевченко Т.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Святогора Олексія Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-
 
в с т а н о в и в:
 
 В жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Зазначив, що 17.04.2015 ОСОБА_1 отримала від нього у позику грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США зі сплатою 4% в місяць за користування коштами, на підтвердження чого написала розписку. 02.09.2021 він направив відповідачці вимогу про повернення позики, яку відповідачка отримала, але не виконала. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідачки в іноземній валюті становить 5 000,00 доларів США, що еквівалентно 131 750,00 грн., які він і просив стягнути. ОСОБА_2 також  просив стягнути з відповідачки проценти за користування коштами згідно з умовами розписки за період з 01 травня 2015 року по 01 жовтня 2021 року у розмірі 254 805,00 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17.04.2015 року, яка складається із неповернутої частки основної суми боргу та відсотків за користування грошовими коштами з 17 квітня 2015 року по 17 жовтня 2015 року - на загальну суму у розмірі 87 944,27 грн., судовий збір у розмірі 879,44 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 700,00 грн., разом до стягнення - 99 523,71 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 до матеріалів справи не було додано оригіналу розписки від 17.04.2015 року. Відповідачка ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, у зв`язку з чим була позбавлена можливості заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про переривання позовної давності за позовними вимогами ОСОБА_2 у зв`язку із внесенням ОСОБА_1 платежів в погашення боргу. В наданих позивачем виписках не зазначено, що кошти були перераховані йому в рахунок виконання зобов`язань за договором позики. При цьому суд безпідставно відхилив оплати, здійснені на рахунок позивача 18.12.2018 у розмірі 8 500,00 грн, 21.01.2019 у розмірі 9 000,00 грн; 21.03.2019 у розмірі 9 000,00 грн; 25.06.2019 у розмірі 8 000,00 грн; 27.10.2020 у розмірі 9 000,00 грн; 21.11.2018 у розмірі 9 000,00 грн. Свої висновки суд обґрунтував тим, що зазначені кошти зараховувались на рахунок позивача шляхом поповнення готівкою в терміналах самообслуговування, що позбавляє суд можливості встановити відправника (платника) цих коштів. Натомість, сам позивач зазначив, що вказані кошти були сплачені в рахунок погашення заборгованості за договором позики. Відтак, у суду першої інстанції бути відсутні підстави для стягнення вказаних сум з відповідачки.
В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до розписки 17.04.2015 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США зі сплатою 4% в місяць за користування коштами.
 02.09.2021 ОСОБА_2 направив відповідачці вимогу про повернення позики та сплату процентів за користування позикою. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 вносила платежі в рахунок часткового погашення заборгованості за договором позики.
Позивач ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики в сумі 131 750,00 грн., проценти за користування коштами згідно  умов розписки за період з 01 травня 2015 року по 01 жовтня 2021 року у розмірі 254 805,00 грн.
Позовні вимоги суд задовольнив частково, стягнувши з ОСОБА_1 залишок заборгованості по тілу позики та процентам, нарахованих за період позики з 17 квітня 2015 року по 17 жовтня 2015 року на загальну суму у розмірі 87 944,27 грн.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені  родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження  укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 2 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики позивач ОСОБА_2 надав копію розписки від 17.04.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_1 взяла у нього в борг кошти в розмірі 5000,00 доларів США зі сплатою 4% в місяць за користування коштами. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не надала доказів того, що вона не укладала вказаний договір або на підтвердження виконання нею зобов`язань за договором в повному обсязі. Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості.
При цьому колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 , що він не мав можливості подати клопотання при призначення в справі судової почеркознавчої експертизи.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи, подала відзив на позовну заяву, а відтак, мала можливість заявити клопотання про призначення в справі почеркознавчої експертизи. Відповідачка також не порушила питання про призначення судової почеркозавчої експертизи перед судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині переривання позовної давності за позовними вимогами ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Відповідачки з жовтня 2016 року по вересень 2019 року вносила платежі в рахунок сплати заборгованості за договором, що свідчить про визнання нею своїх зобов`язань  за договором. 
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом розміром заборгованості, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2 на  користь ОСОБА_1   а договором позики. 
Визначаючи розмір заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що  з наданих виписок по рахунку позивача встановлено наступне:  13.10.2016 відповідачка через додаток Приват24 сплатила на користь позивача кошти у розмірі 7 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 13.10.2016 становить 271,21 доларів США (7 000,00 грн/25,81грн);  24.03.2017 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 6 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 24.03.2017 становить 221,81 доларів США (6 000,00 грн/27.05грн);  22.06.2017 відповідачка через додаток Приват24 сплатила на користь позивача кошти у розмірі 6 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 22.06.2017 становить 230,60 доларів США (6 000,00 грн/26,02 грн);  23.08.2017 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 4 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 23.08.2017 становить 157,17 доларів США (4 000,00 грн/25,45 грн);  23.02.2018 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 10 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 23.02.2018 становить 369,41 доларів США (10 000,00 грн/27,07 грн);  25.06.2018 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 9 200,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 23.02.2018 становить 350,61 доларів США (9 200,00 грн/24,24 грн);  25.07.2018 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 7 800,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 25.07.2018 становить 293,45 доларів США (7 800,00 грн/26,58 грн);  24.09.2018 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 9 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 24.09.2018 становить 320,74 доларів США (9 000,00 грн/28,06 грн);  19.02.2019 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 9 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 19.02.2019 становить 331,00 доларів США (9 000,00 грн/27,19 грн);  25.05.2019 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 8 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 25.05.2019 становить 303,72 доларів США (8 000,00 грн/26,34 грн);  21.07.2019 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 8 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 21.07.2019 становить 295,53 доларів США (8 000,00 грн/27,07 грн);  23.08.2019 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 8 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 23.08.2019 становить 319,49 доларів США (8 000,00 грн/25,04 грн);  25.09.2019 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 8 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 25.09.2019 становить 330,44 доларів США (8 000,00 грн/24,21 грн), всього - 3 795,18 доларів США.
Водночас суд першої інстанції не взяв до уваги як доказ сплати боргу відповідачкою за здійсненими на рахунок позивача оплатами 18.12.2018 у розмірі 8 500,00 грн, 21.01.2019 у розмірі 9 000,00 грн; 21.03.2019 у розмірі 9 000,00 грн; 25.06.2019 у розмірі 8 000,00 грн; 27.10.2020 у розмірі 9 000,00 грн; 21.11.2018 у розмірі 9 000,00 грн. За висновком  суду зазначені кошти зараховувались на рахунок позивача шляхом поповнення готівкою в терміналах самообслуговування і суд не має можливості встановити відправника (платника) цих коштів.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що дані обставин були наведені самим позивачем ОСОБА_2 , який зазначив, що вказані суми були отримані ним від ОСОБА_1 і він зараховував їх   як платежі за процентами за договором.
А відтак, з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України, суд першої інстанції мав врахувати вказані суми при визначенні розміру заборгованості.
Отже, рішення  Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року підлягає зміні  в частині визначення розміру заборгованості за договором позики від 17.04.2015, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . За відрахуванням вказаних сум з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 35 444,27 грн.
Відповідно, підлягає з міні рішення суду першої інстанції і в частині  розподілу судових витрат.
Згідно з ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 354,44 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 981,11 грн.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу адвоката Святогора Олексія Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Змінити рішення  Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року в частині визначення розміру заборгованості за договором позики від 17.04.2015, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   заборгованість за договором позики від 17.04.2015 в розмірі 35 444,27 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 354,44 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 981,11 грн. витрат на правничу допомогу. 
В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Ящук Т.І.
 
                                                                                 Стрижеус А.М.