Постанова
Іменем України
 
02 вересня 2022 року 
 
м. Київ
 
справа № 953/1681/20 
провадження № 61-15990св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Харківобленерго»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року у складі судді Лях М. Ю. та постанову Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Бурлака І. В., Котелевець А. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів 
 
У січні 2020 року Акціонерне товариство «Харківобленерго» (далі - АТ «Харківобленерго») звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 суму нарахувань за актом у розмірі 40 228, 40 грн та судовий збір.
 
Позовна заява мотивована тим, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 . Під час перевірки 28 листопада 2019 року електроустановки за вказаною адресою, де проживає відповідач, який є споживачем послуг АТ «Харківобленерго», виявлено факт безоблікового користування електричною енергією, електрична енергія споживається, але приладом обліку не враховувалась внаслідок монтажу схованої проводки до приладу обліку. Виявлені порушення були зафіксовані в акті. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «Харківобленерго» донарахування у розмірі 40 228,40 грн у зв`язку з порушенням «Правил користування електроенергією для населення».
 
25 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву в якій просив визнати неправомірними дії АТ «Харківобленерго», зобов`язати скасувати протокол від 24 грудня 2019 року № 106 та акт про порушення від 28 листопада 2019 року та відшкодувати моральну та майнову шкоду.
 
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що працівники, які склали акт, не надали доказів наявності у них права на його складення та чи пройшли вони відповідний інструктаж. Також в акті не зазначено де саме було самовільне підключення. Не надано і доказів такого підключення. Крім того, АТ «Харківобленерго» повинно було здійснити відключення всіх самовільних підключень, проте цього не зроблено. Під час складання акту порушено процедуру передбачену законодавством. Також не доведено періоду за який нараховано штраф.
 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року, позовну заяву АТ «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення суми нарахувань за актом задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» суму нарахувань за актом у розмірі 40 228,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Харківобленерго» про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовлено.
 
Задовольняючи позов АТ «Харківобленерго», суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 не спростовано належними та допустимими доказами факт недотримання представниками позивача АТ «Харківобленерго» вимог чинного законодавства під час проведення перевірки та складання акта, а також не спростовано факту використання споживачем необлікованої електричної енергії. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 щодо визнання дій працівників АТ «Харківобленерго» протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, а також відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Доказів, які б спростовували вищезазначену суму заборгованості або обов`язок щодо її погашення, відповідачем ОСОБА_1 не надано. Із зазначеними висновками погодився й апеляційний суд.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
   
У вересні 2021 року  ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року,в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов, а у разі необхідності дослідження всіх доказів направити справу на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:
 
-  не звернули увагу на те, що в будинку прописаний не лише він, а й його сім`я, відтак у судів відсутні були підстави для задоволення позову АТ «Харківобленерго», оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, що суперечить, на думку заявника правовій позиції Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16-ц;
 
-         АТ «Харківобленерго» не доведено причинний зв`язок між протиправною поведінкою ОСОБА_1 та шкодою, завданою підприємству, а отже відсутні необхідні складові деліктного правопорушення, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову АТ «Харківобленерго» та корелюється з правовим висновком Верховного Суду України у постанові від 09 серпня 2017 року (справа № 908/2138/16) та Верховного Суду у постанові від 18 червня 2019 року (справа № 591/5118/14-ц). Крім того, товариством також не надано доказів на підтвердження розміру упущеної вигоди. Зазначає про відсутність Висновку Верховного Суду щодо застосування норм статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», статтей 3, 22, 509, 714, 692 ЦК України у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);
 
-         судами безпідставно визнано акт про порушення № 230369, складений 28 листопада 2019 року працівниками АТ «Харківобленерго», доказом, що підтверджує факт порушення, яке призвело до споживання необлікованої електричної енергії, такий висновок судів суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц;
 
-         поза увагою судів залишився той факт, що акт про порушення розглянутий всупереч положенням пункту 8.2.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії більш ніж через 60 днів з дня його складення, а відтак не може слугувати підставою для нарахування споживачу вартості необлікованої електричної енергії за порушення, зафіксоване таким актом, схожа позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13 серпня 2019 року у справі № 904/4792/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 905/141/19, від 13 травня 2021 року у справі № 904/3031/19;
 
-         не надали належної оцінки тому, що розгляд акту про порушення відбувся виключно за участю представників АТ «Харківобленерго», які є заінтересованими особами, натомість в порушення статті 42 Конституції України не запрошено представників державних органів, які б встановлювали належний баланс інтересів та самого споживача;
 
-         суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, 
 
-         суд першої інстанції безпідставно прийняв відзив АТ «Харківобленерго» на позовну заяву ОСОБА_1 , оскільки такий подано з порушенням строку на його подання, тому відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 2-13419/2005, від 15 вересня 2020 року у справі № 530/1701/16-ц, від 03 січня 2020 року у справі № 179/734/17;
 
-  суд апеляційної інстанції у своїй постанові посилається на нормативно правовий акт, який не підлягає до застосування у спірних правовідносинах, зокрема на Правила користування електричною енергією для населення, які втратили чинність з 11 червня 2018 року; 
 
-  судові рішення прийнято суддями, яким заявник заявляв відводи, що є підставою для їх скасування та передачі на новий розгляд у відповідності до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України;
 
-  крім того, зазначає, що суди прийняли рішення на підставі неналежних доказів, зокрема заяви про приєднання електроустановки, яку він не підписував;
 
-  не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах  Великої Палати Верхового Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 2-13419/2005, від 15 вересня 2020 року у справі № 530/1701/16-ц, від 03 січня 2020 року у справі № 179/734/17, від 10 червня 2019 року у справі № 591/5118/14-ц, від 13 серпня 2019 року у справі № 904/4792/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 905/141/19, від 13 травня 2021 року у справі № 904/3031/19,  від 16 березня 2021 року у справі № 905/1232/19, від 30 вересня 2019 року у справі № 921/377/14-г, від 21 листопада 2018 року у справі № 672/778/16-ц, від 03 лютого 2021 року у справі № 522/13839/19, від 27 січня 2021 року у справі № 569/12236/17, від 09 червня 2021 року у справі № 203/2361/19оку 
 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
У касаційній скарзі заявник виклав клопотання про розгляд справи з викликом учасників справи з метою надання пояснень.
 
Крім того, у касаційній скарзі заявник просить Верховний Суд, на підставі статті 10 ЦПК України внести до Конституційного Суду України подання щодо конституційності затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг(далі - НКРЕКП) від 14 березня 2018 року  № 312.
 
У грудні 2021 року АТ «Харківобленерго» із застосуванням засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначив про її необґрунтованість та безпідставність доводів, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.  
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 29 вересня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2021 року (після усунення заявником недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 з підстав визначених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Київського районного суду м. Харкова матеріали справи № 953/1681/20; у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання  Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року та постанови Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року відмовлено; надано учасникам справи строк для подання відзиву.
 
У грудні 2021 року матеріали справи № 953/1681/20 надійшли до Верховного Суду.  
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                          є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на наступне.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою відкрито особовий рахунок №  НОМЕР_1 з 2003 року.
 
З 18 лютого 2019 року споживачем електричної енергії на підставі договору є ОСОБА_1 22 липня 2019 року ОСОБА_1 в особі представника звернувся до АТ «Харківобленерго» із заявою про приєднання електроустановки певної потужності, а саме з існуючої 2 кВт до 20 кВт та зміну ступеня напруги з 220 В до 380 В, що є послугою стандартного приєднання.
 
Відповідно до договору про стандартне приєднання до електричних мереж від 02 вересня 2019 року № 624/1/898 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , приєднується до електричних мереж АТ «Харківобленерго», з величиною потужності, замовленої до приєднання складає 20 кВт.
 
Зі змісту акту про надання послуги стандартного приєднання № 105851_624_J від 06 вересня 2019 року, виданого АТ «Харківобленерго» вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 приєднано до електричних мереж.
 
Відповідно до листа АТ «Харківобленерго» до ОСОБА_1 від 27 вересня 2019 року погоджено робочий проєкт щодо влаштування лічильника типу ОЕ-008 ARTIKP, 5(100)A, Іуст=33,07 А.
 
Відповідно до заяви від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 просив прийняти прилад обліку на встановлення та виконати первинне програмування придбаного багатотарифного приладу обліку типу Система ОЕ-008 ARTIKP, заводський № 33001382.
 
Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 10 вересня 2019 року до АТ «Харківобленерго» вбачається, що ОСОБА_1 просив погодити проєкт внутрішнього електропостачання потужністю Р=20 кВт у частині відповідності технічним умовам. Із заяви про приєднання електроустановки певної потужності ОСОБА_1 вбачається, що він просить надати послугу з приєднання електроустановок до електричних мереж та здійснити комплекс заходів та підключення електроустановок до електричних мереж.
Відповідно до акту про порушення від 28 листопада 2019 року № 230369 виявлено порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, а саме безоблікове споживання електричної енергії поза приладом обліку, самовільне підключення до електричних мереж АТ «Харківобленерго»
 
Відповідно до протоколу № 106 засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 23 грудня 2019 року визначений обсяг недоврахованої електроенергії складає 16488 кВт*год; збитки завдані АТ «Харківобленерго» внаслідок безоблікового споживання електроенергії у разі самовільного підключення до мереж АТ «Харківобленерго», згідно рахунка №  НОМЕР_2 складають 42 167, 04 грн. Також, відповідно до даного протоколу, на засіданні комісії ОСОБА_1 був присутній, від підпису відмовився.
 
Згідно з листом від 21 лютого 2020 року № 2024/17/7-20 НКРЕКП не вбачає в діях АТ «Харківобленерго» порушень вимог законодавства в частині дотримання строків надання послуги зі стандартного приєднання до електричних мереж. У цьому ж листі зазначило, що АТ «Харківобленерго» має здійснити перерахунок нарахувань, проведених на підставі акта.
 
Відповідно до протоколу № 15 засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 12 березня 2020 року вбачається, що було перераховано обсяг недорахованої електроенергії та збитків, що складають 15730 кВт*год - обсяг недорахованої електроенергії та 40 228,40 грн - збитки.
 
Зі змісту листа АТ «Харківобленерго» від 12 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 надіслано копію протоколу засідання комісії РВ та рахунок для сплати нарахованої суми.
 
В суді першої інстанції свідок ОСОБА_2 , який працює майстром АТ «Харківобленерго», пояснив, що ним разом із електромонтером ОСОБА_3 та електромонтером ОСОБА_4 28 листопада 2019 року складено акт про порушення № 230369 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з виявленим використання електричної енергії через самовільне підключення до електромережи поза приладом обліку, вказані порушення виявлено технічними пристроями, зафіксовано фотозображеннями та відеозаписом. Зі згоди власника працівники АТ «Харківобленерго» зайшли на територію домоволодіння, оглянули електрощитову, виявили незаконне підключення, здійснили фіксацію виявленого правопорушення, перевірки напруги/потужності за допомогою технічних пристроїв, повідомили ОСОБА_1 про наявні невідповідності, склали акт про порушення, який містить зауваження власника, що він згоден з виявленим порушенням, претензій до працівників АТ «Харківобленерго» він не має, особистий підпис ОСОБА_1 , дата 29 листопада 2019 року.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Частиною першою-другою статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
 
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
 
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
 
У статті 27 Закону України «Про електроенергетику» зазначено, що правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці зокрема є: крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; пошкодження приладів обліку; порушення правил користування енергією тощо.
 
Відповідно до пункту 84 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
 
Відповідно до частини третьої статті 58 Закону «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний дотримуватися, зокрема, правил технічної експлуатації, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, умов укладених договорів.
 
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» правопорушенням на ринку електричної енергії є, зокрема, крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.
 
Положення Закону України «Про ринок електричної енергії» деталізовані нормами Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.
 
Відповідно до підпункту 11 пункту 5.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, оператор системи розподілу має право на відшкодування збитків, які виникли через дії чи бездіяльність споживача, основного споживача, електропостачальника, власника мереж, оператора малої системи розподілу, суміжного оператора системи, постачальника послуг комерційного обліку.
 
У пункті 8.2.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, зазначено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною у додатку 8 до цих Правил.
 
Відповідно до підпункту 20 пункту 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, споживач електричної енергії зобов`язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.
 
Згідно з пунктом 8.2.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу.
 
Відповідно до пункту 8.2.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, у разі незгоди споживача з фактом крадіжки електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту викрадення електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії. Спірні питання, які виникають між сторонами при складанні акта про порушення, при визначенні розміру суми збитків, належної до оплати, а також при здійсненні платежів, вирішуються у судовому порядку.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суди попередніх інстанцій, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову АТ «Харківобленерго», оскільки факт порушення ОСОБА_1 , що призвело до споживання необлікованої електричної енергії, підтверджується актом від 28 листопада 2019 року № 230369, який складено представниками АТ «Харківобленерго» у відповідності до вимог чинного законодавства. Зокрема у акті зазначено усі необхідні для визначення обсягу та вартості необлікованої енергії параметри.
 
Доводи заявника стосовно того, що судами безпідставно не залучено до участі у справі всіх осіб, які зареєстровані у зазначеному житловому будинку, Верховний Суд відхиляє з урахуванням наступного.
 
Відповідно до вимог частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно з положеннями частини першої статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. 
 
З викладеного вбачається, що саме на власника будинку покладено обов`язок з утримання житла, у тому числі сплачувати комунальні послуги. 
 
Оскільки, як зазначалось вище, власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є саме ОСОБА_1 , з яким АТ «Харківобленерго» у подальшому уклало договір про приєднання до електричних мереж, тому саме з нього підлягає стягненню заборгованість зі сплати комунальних послуг.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що визнання судами акта про порушення № 230369, складеного 28 листопада 2019 року працівниками АТ «Харківобленерго» належним доказом, суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду висловленому у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц є необґрунтованими.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18) зроблено висновок, що «акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права». 
 
З огляду на зазначене відсутні підстави вважати, що висновки судів у цій справі суперечать зазначеній постанові, оскільки зазначений висновок стосується саме способу захисту споживача у разі незгоди з нарахованою сумою необлікованої електричної енергії.
 
Доводи заявника про те, що акт про порушення не може слугувати підставою для нарахування споживачу вартості необлікованої електричної енергії за порушення, оскільки розглянутий комісією всупереч положенням пункту 8.2.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії більш ніж через 60 днів з дня його складення, судова колегія відхиляє, з огляду на наступне.
 
Згідно з положеннями пункту 8.2.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії акт про порушення, не розглянутий у визначеному цими Правилами порядку протягом 60 календарних днів від дня його складення, вважається недійсним та підлягає скасуванню (крім випадків необхідності проведення експертизи пломб, індикаторів та/або засобу вимірювальної техніки електричної енергії для встановлення факту порушення). Комісія з розгляду актів про порушення може повторно розглянути акт про порушення в порядку, встановленому цими Правилами, на підставі звернення споживача, на вимогу Регулятора, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, або за рішенням суду.
 
Встановлено, що акт про порушення від 28 листопада 2019 року розглянуто комісією 23 грудня 2019 року, тобто протягом 60 календарних днів. Разом із цим, листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 21 лютого 2020 року направила зазначений акт на повторний розгляд до комісії з метою перерахунку нарахувань, проведених на підставі акта.
 
Отже, рішення комісії АТ «Харківобленерго» від 12 березня 2020 року прийнято на підставі вимоги регулятора про повторний розгляд акта про порушення, відтак відсутні підстави вважати, що під час його розгляду порушені строки розгляду такого акта. Тому Суд відхиляє доводи заявника про невідповідність оскаржуваних судових рішень правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 13 серпня 2019 року у справі № 904/4792/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 905/141/19, від 13 травня 2021 року у справі № 904/3031/19, оскільки висновки судів не суперечать висновкам Верховного Суду, зробленим у зазначених справах.
 
Не заслуговують на увагу також посилання заявника у скарзі стосовно того, що АТ «Харківобленерго» не доведено причинний зв`язок між протиправною поведінкою ОСОБА_1 та шкодою, завданою підприємству, оскільки з матеріалів справи вбачається, що безоблікове споживання електричної енергії (електрична енергія споживалась, але приладом обліку не враховувалась) відбулось внаслідок монтажу схованої проводки до приладу обліку за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться в зоні експлуатаційної відповідальності ОСОБА_1 . Вищезазначені обставини скаржником в установленому порядку не спростовані. Відтак, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на підставі належних доказів встановив обставини розкрадання електричної енергії ОСОБА_1 , внаслідок чого АТ «Харківобленерго» завдано майнової шкоди. Зазначене підтверджується наявним у справі актом від 28 листопада 2019 року № 230369, складеним під час технічної перевірки порушень, та який містить підписи трьох представників енергопостачальника із зазначенням характеру порушення та електричної схеми підключення, а також рукописний запис ОСОБА_1 про те, що з порушенням він згодний, що засвідчив власним підписом.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2020 року у справі № 910/17955/17 (провадження № 12-137гс19), зазначила, що: «приховане приєднання до електричної мережі (прихованою електропроводкою) можна виявити лише під час технічної перевірки, а не під час контрольних оглядів, адже виявити факт прихованого підключення (прихованою електропроводкою) можна лише з використанням спеціальних технічних засобів або у зв`язку з частковим демонтажем будівельних конструкцій, оздоблювальних матеріалів».
 
Вказане спростовує доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду в аспекті зазначеного питання. Більше того, як свідчить характер цих доводів, останні фактично зводяться до незгоди скаржника із наданою судами оцінкою умов договору та переоцінкою обставин справи, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
 
Аргументи заявника щодо застосування судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин положень Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕН), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, не впливають на правильність вирішення спору по суті.
 
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
 
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
 
Визнання таким, що втратив чинність, нормативного акта чи його скасування припиняє його дію в повному обсязі.
 
Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).
 
Наведене дозволяє зробити висновок, що при вирішенні питання про застосування у подібних правовідносинах положень ПКЕЕН чи ПРРЕЕ насамперед необхідно враховувати загальні норми права про дію в часі законів та інших нормативно-правових актів.
 
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяли Правила роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджені постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, суд першої інстанції правильно керувався зазначеним нормативним актом. Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, зробив посилання на Правила користування електричною енергією для населення (ПКЕЕН), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року, проте зазначене не впливає на правильність висновку суду першої інстанції.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах  Великої Палати Верхового Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 2-13419/2005, від 15 вересня 2020 року у справі № 530/1701/16-ц, від 03 січня 2020 року у справі № 179/734/17, від 10 червня 2019 року у справі № 591/5118/14-ц, від 13 серпня 2019 року у справі № 904/4792/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 905/141/19, від 13 травня 2021 року у справі № 904/3031/19,  від 16 березня 2021 року у справі № 905/1232/19, від 30 вересня 2019 року у справі № 921/377/14-г, від 21 листопада 2018 року у справі № 672/778/16-ц, від 03 лютого 2021 року у справі № 522/13839/19, від 27 січня 2021 року у справі № 569/12236/17, від 09 червня 2021 року у справі № 203/2361/19оку , Верховний Суд також відхиляє з огляду на таке.
 
У постанові  від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 39) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
 
У наведених заявником постановах суду касаційної інстанції та оскаржуваних судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій встановлено різні                фактичні обставини справ та відсутні спільні риси між спірними правовідносинами, а тому доводи заявника про не врахування висновків суду касаційної                              інстанції щодо застосування норм права у подібних правовідносинах є  безпідставним.
 
Доводи касаційної скарги, що суд безпідставно відхилив заяву про відвід суддів Хорошевського О. М., Котелевець А. В., Бурлака І. В., є безпідставними, оскільки, вирішивши відповідну заяву, суд апеляційної інстанції не встановив, визначених статтею 36 ЦПК України, обставин, які б давали підстави для відводу суддів, про що постановив ухвалу від 10 червня 2021 року.
 
Посилання заявника на те, що суд прийняв рішення на підставі неналежних доказів, зокрема заяви про приєднання електроустановки певної потужності, яку він не підписував, та якої, на думку заявника, взагалі не існує, Суд відхиляє.
 
Зокрема, самим заявником до заперечення на позовну заяву додано копію заяви від 22 липня 2019 року про приєднання електроустановки певної потужності, яка підписана Колесником Д. В. в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 13 лютого 2019 року, що підтверджує факт обізнаності та згоди (волевиявлення) ОСОБА_1 щодо підписання вказаної заяви.
 
Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про порушення судами норм процесуального права не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанції, оскільки останній у повному обсязі реалізував своє процесуальне право щодо надання пояснень та заперечень, подання доказів на підтвердження своєї позиції в ході розгляду справи і судами надано належну оцінку його доводам.
 
Оцінюючи доводи заявника стосовно того, що суд не зазначив у судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу учасника справи, Верховний Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
 
Щодо клопотання заявника про розгляд справи за участю сторін 
 
Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
 
Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то у задоволенні клопотання заявника про розгляд справи за участю сторін слід відмовити.
Щодо клопотання про внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії 
Відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 46 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» рішення про звернення до Конституційного Суду України з питань конституційності законів та інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України приймає Пленум Верховного Суду.
Як зазначалось, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 13 червня 2019 року № 5-р/2019, заявник просив Верховний Суд вирішити питання про звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо визначення конституційності затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії постановою від 14 березня 2018 року № 312.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 5-р/201 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), абзац п`ятий частини третьої статті 8 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частину першу, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частину шосту статті 8 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII. Частина перша статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частина перша, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частина шоста статті 8 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з 31 грудня 2019 року.
Норми, які визнано неконституційними стосуються процедури створення НКРЕКП та порядку звільнення і призначення його членів.
Зі змісту вказаного рішення не вбачається, що Конституційний Суд України ставить під сумнів законність раніше ухвалених Нацкомісією рішень.
Таким чином, у процесі розгляду справи Верховним Судом не встановлено підстав, визначених частини шостої статті 10 ЦПК України, для внесення подання до Конституційного Суду України щодо неконституційності затверджень НКРЕКП Правил роздрібного ринку електричної енергії, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
З огляду на викладене, у Верховного Суду відсутні підстави для ініціювання процедури звернення до Конституційного Суду України щодо визначення конституційності затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 10, 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Відмовити у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про розгляд справи за участю сторін. 
 
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про внесення Верховним Судом до Конституційного Суду України подання щодо конституційності затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді: | І. Ю. Гулейков
| С. О. Погрібний
| О. В. Ступак