УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 932/8818/21
провадження № 61-9609ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року в цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Рябих Вероніка Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Барабаш Юлія Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко Вікторія Тимофіївна, про скасування реєстрації декларацій, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним договору позики та іпотеки, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання виконати певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2021 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Рябих Вероніка Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Барабаш Юлія Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко Вікторія Тимофіївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна, про скасування реєстрації декларацій, витребування нежитлового приміщення, зобов`язання виконати певні дії.
У травні 2022 року Дніпровська міська рада подала заяву про забезпечення позову.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня          2022 року, залишеною без змін постановою  заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено відчуження нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення І. ІІ. що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з літ. А-3 на мансардному поверсі нежитлові приміщення поз. І загальною площею 15 кв.м., та поз. ІІ, загальною площею 153,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 382759012101. Заборонено ОСОБА_6 , а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) з відчуження, реалізації, передачі іншим особам та переоформлення документів на спірне нерухоме майно. Заборонено державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку, інші дії, передбачені чинним законодавством), окрім дій з виконання ухвали суду про забезпечення даного позову у цій справі, відносно спірного нерухомого майна. У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.
Представник ОСОБА_2 , діючий в інтересах ОСОБА_1 , 29 вересня 2022 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у вказаній вище справі.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, оскільки судами попередніх інстанцій не було належним чином досліджено та не враховано співвідношення позовних вимог, заявлених станом на час подання заяви про забезпечення позову, та вимог заяви про забезпечення позову. Заявник вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що запропоновані останнім заходи забезпечення позову є співмірними позовним вимогам, наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Таким чином, на переконання заявника судами попередніх інстанцій було вжито заходи забезпечення позову, доцільність застосування яких належним чином не обґрунтована доказами. Крім того, заявник вважає, що заява про забезпечення позову подавалася разом з уточненою позовною заявою, в зв`язку з чим могла бути розглянута лише після прийняття судом до розгляду уточненої позовної заяви. Натомість судами була розглянута заява про забезпечення позову в той час, коли уточнена позовна заява була залишена без руху.
Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, якими, зокрема, є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі                    № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі                      № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Предметом спору у цій справі є нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , площею 168,6 кв. м., реєстраційний номер - 382759012101. 
Позовні вимоги Дніпровської міської ради зводились до витребування спірного нерухомого майна з чужого володіння та вжиття всіх необхідних дій, пов`язаних з реєстрацією права власності на таке майно та його передання власнику внаслідок такого витребування.
В заяві про забезпечення позову Дніпровська міська рада зазначала, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення, в зв`язку з чим просила суд накласти арешт на спірне нерухоме майно, а також заборонити будь-яким особам та державному реєстратору вчиняти будь-які дії щодо відчуження, реалізації чи передачі іншим особам окрім дій з виконання оскаржуваної ухвали суду відносно спірного нерухомого майна.
Надавши оцінку доказам у справі, суди попередніх інстанцій встановили, що спірне нерухоме майно неодноразово відчужувалося, в зв`язку з чим в дотримання вищевказаних норм процесуального права, надавши оцінку наявності між сторонами спору саме з приводу цього об`єкту нерухомості, а також збалансованості прав та інтересів учасників справи, дійшли правильного висновку про доцільність вжиття таких заходів забезпечення позову, а співмірність таких заходів відповідає заявленим позовним вимогам.
Доводи касаційної скарги з приводу того, що на переконання заявника вимоги заяви про забезпечення позову є неспівмірними позовним вимогам, оскільки позивачем не було надано належних доказів на підтвердження доцільності вжиття заходів забезпечення позову, зводяться до переоцінки обставин, які були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та стали підставою для задоволення заяви, а отже такі доводи свідчать лише про незгоду заявника з процесуальним рішенням та бажання добитися повторного розгляду справи, водночас не вказують на порушення судами усталеного застосування норм процесуального права під час вирішення такого процесуального питання. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Враховуючи наведене, доводи касаційної скарги, які зводяться до бажання повторного дослідження доказів та обставин справи не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Інші доводи касаційної скарги також не відображають порушення порядку застосування судами норм процесуального права під час вирішення питання про забезпечення позову.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.
Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня        2022 року в цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Рябих Вероніка Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Барабаш Юлія Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко Вікторія Тимофіївна, про скасування реєстрації декларацій, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним договору позики та іпотеки, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання виконати певні дії.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                    І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров