ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 915/857/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І. 
секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:
від прокуратури – Лянна О.А., за посвідченням;
від Баштанської районної державної адміністрації, Миколаївська область, м. Баштанка – не з`явився;
від Баштанського міжрайонного управління водного господарства, Миколаївська область, м. Баштанка – не з`явився;
від Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан», м. Миколаїв – не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури, м. Миколаїв
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.02.2022 року, м. Миколаїв, повний текст складено та підписано 07.10.2022 року, суддя Ткаченко О.В.
у справі №915/857/20
за позовом Керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області, Миколаївська область, м. Баштанка
в інтересах держави в особі: Баштанської районної державної адміністрації, Миколаївська область, м. Баштанка
до відповідачів:   1) Баштанського міжрайонного управління водного господарства, Миколаївська область, м. Баштанка
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан», м. Миколаїв
про   визнання недійсним договору, зобов`язання повернути у розпорядження держави земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У червні 2020 року Керівник Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області   в інтересах держави в особі Баштанської районної державної адміністрації  звернувся   до Господарського суду Миколаївської області     з позовом до Баштанського міжрайонного управління водного господарства та Товариства з обмеженою відповідальністю “Оазис Бисан”,    в якому просив: визнати недійсним договір на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище» від 08.01.2014 № 2 та додаткову угоду до нього від 24.01.2020 № 7, укладені між Баштанським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан»; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан» повернути у розпорядження держави в особі Баштанської районної державної адміністрації з правом постійного користування Баштанського міжрайонного управління водного господарства, земельну ділянку водного фонду площею 105,16 га (із загальної площі земельної ділянки 166,03 га з кадастровим номером 48200686500:01:000:0460), вартістю 332661,14 грн, на якій розташована регулююча ємкість добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище», балансовою вартістю 1436323 грн, яка знаходиться за межами села Явкине Баштанського району, та використовується Товариством на підставі договору на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище» від 08.01.2014 № 2 та додаткової угоди до нього від 24.01.2020 № 7; вирішити питання щодо відшкодування на користь прокуратури Миколаївської області сплаченого прокурором судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що спірний договір є удаваним та вчинений сторонами для приховання іншого правочину, а саме: договору оренди земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом, а його зміст суперечить вимогам Цивільного та Земельного кодексів України, Закону України «Про оренду землі» та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому підлягає визнанню недійсним.
Зазначаючи про те, що за спірним договором відбулось розпорядження земельною ділянкою під водним об`єктом неуповноваженим суб`єктом та те, що спірний договір не відповідає вимогам законодавства, а тому потребує визнання недійсним, прокурор зауважив, що у відповідності до вимог гл. 83 Цивільного кодексу України, правові підстави використання Товариством з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан» спірної земельної ділянки під водним об`єктом відсутні, з огляду на що та на вимоги ст. 1212 Цивільного кодексу України, така земельна ділянка потребує повернення у розпорядження держави.
Також за доводами позовної заяви, прокурор вважає, що наявні підстави для захисту прокурором у суді інтересів держави з метою подальшого забезпечення раціонального та економічно вигідного використання земельних ресурсів, що явно переважає приватний інтерес у використанні такої землі Товариством з обмеженою відповідальністю “Оазис Бисан”.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2020 року у справі №915/857/20 (суддя Смородінова О.Г.) у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено у повному обсязі.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 року, (головуючий суддя: Колоколов С. І., судді: Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.) апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури залишено без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2020 року у справі №915/857/20 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.09.2021 року касаційну скаргу Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 року у справі № 915/857/20 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, Верховний Суд зазначив,  що за наслідками здійснення касаційного провадження у даній справі, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначені висновки попередніх судових інстанцій вважає передчасними з огляду на те, що судам при розгляді цієї справи в першу чергу належало визначити дійсну правову природу укладеного між відповідачами договору № 2.
Суд касаційної інстанції зауважив, що аналіз оскаржуваних рішень дає підстави для висновку про те, що судами попередніх інстанцій так і не було виконано покладеного на них обов`язку щодо визначення правової природи вказаного вище договору, позаяк розглядаючи цей спір, суди у цій частині обмежилися лише вказівкою про те, що чинними Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України не передбачено правового регулювання такого окремого виду договорів, яким є укладений між відповідачами договір № 2 і типової форми такого договору нормативно-правовими актами також не затверджено.
Верховний Суд констатував, що відсутність у Цивільному кодексі України та Господарському кодексі України окремого розділу про регулювання правовідносин сторін за договором "про оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання водосховища" жодним чином не свідчить про те, що правовідносини сторін за таким договором знаходяться поза нормативним регулюванням. Судам належало здійснити оцінку усіх погоджених сторонами умов укладеного правочину, проаналізувати обсяг прав та обов`язків, які виникли в результаті укладення такого правочину, врахувати дійсний стан правовідносин його учасників і за результатами вказаного визначити правові норми, що мають застосовуватись у даному випадку.
На думку Верховного Суду, ухилення судами від вказаного обов`язку в результаті призвело до того, що ними належним чином не було перевірено усі доводи прокуратури про удаваний характер оспорюваного у цій справі правочину.
Верховний Суд звернув увагу на ту обставину, що прокурор у позові стверджував, що відповідно до умов договору № 2 за виконання робіт із здійснення біологічної меліорації водосховища саме Товариством з обмеженою відповідальністю "Оазис Бисан", як виконавцем цих робіт, а не Баштанським МУВГ, як їх отримувачем, сплачується плата, визначена розділом 3 договору. При цьому, відхиляючи вказані доводи суди вказали, що кошти в сумі 43 159 грн. 68 коп. (та подальші кошти, які щороку сплачувались відповідачу-1) є саме вартістю кормової бази (трави), яка використовувалась для відгодівлі рослиноїдних видів риб, зариблених відповідачем-2. Але, у цій частині судами не надано жодної оцінки доводам прокурора про те, що саме наявність зайвих біомас у водоймі обумовила необхідність укладання оспорюваного договору, а тому вказані біомаси (траву) не можна вважати певним благом, за використання якої відповідач-1 отримає грошову оплату.
Крім цього, як зазначено судом касаційної інстанції, прокурор також вказував, що однією з умов припинення договірних відносин сторони договору № 2 передбачили ненадання відповідачем-2 двостороннього акту про зариблення Явкинського водосховища. Проте, двосторонні акти про зариблення упродовж 2014-2018 років взагалі не складались та не підписувались. Реагуючи на вказані аргументи суди, пославшись на пояснення представників відповідача-1, зазначили, що факт періодичного зариблення останнім беззаперечно спостерігався, але, Верховний Суд констатує, що для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, приписами Господарського процесуального кодексу України (ст. 73) визначено чіткий перелік засобів, на підставі яких такі дані судом встановлюються і такого засобу доказування, як "особисте спостереження", чинний Господарський процесуальний кодексу України не містить. А тому, суд касаційної інстанції вважає, що і у цій частині належної оцінки доводам прокурора суди не надали, а лише формально вказали про їх необґрунтованість.
Крім того, Верховний Суд у постанові у справі, яка переглядається, зазначив, що судами попередніх інстанцій повністю проігноровано аргументи прокурора щодо відсутності у матеріалах справи доказів про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазис Бисан" звертався до Миколаїврибохорони із заявою та пакетом документів на проведення робіт із вселення водних біоресурсів, відтак, подані прокурором докази у цій частині також залишилися неоціненими.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.10.2021 року у справі №915/857/20 прийнято вказану справу після перегляду її Верховним Судом до провадження, призначено розгляд справи по суті.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.02.2022 року у справі №915/857/20 у задоволенні позову керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі: Баштанської районної державної адміністрації до Баштанського міжрайонного управління водного господарства та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан» про  визнання недійсним договору, зобов`язання повернути у розпорядження держави земельну ділянку відмовлено в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог прокурора, місцевий господарський суд зазначив, що під час судового розгляду наявними у справі письмовими доказами підтверджено фактичне виконання відповідачем- 2 умов спірного договору щодо здійснення зариблення Явкинського водосховища рослиноїдними видами риби, з огляду на що суд першої інстанції визнав, що твердження прокурора щодо відсутності фактичного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю “Оазис Бисан” умов спірного договору та настання реальних наслідків цього договору матеріалами справи не підтверджуються.
Також, ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що спірний договір містить зобов`язання замовника щодо прийняття та оплати виконаної роботи  ? оскільки умовами п. 3.1 спірного договору учасники обумовили певну суму коштів (43159 грн. 68 коп.), яка підлягає сплаті на рік (та в подальшому її коригували щороку) та є саме вартістю кормової бази. Відтак, з огляду на встановлення інших обставин на підтвердження наявності між відповідачами у справі договірних відносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами по спірному договору устаткувались правовідносини, притаманні договору підряду, а не договору оренди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.02.2022 року не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.02.2022 у справі №915/857/20 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема в апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на обставини, визначені ним в позовній заяві, наголошує, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні,  зроблено без належного врахування та виконання вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції від 08.09.2021 року у вказаній справі.
Так, на переконання прокурора, з умов спірного договору вбачається, що на його підставі Управління передало водний об`єкт Товариству, яке має вчинити дії із його зариблення, отримавши при цьому право вирощену рибу відловлювати та реалізовувати на свій розсуд (п. 2.4.1), тобто, прокурор вважає, що Товариство фактично набуло можливість використовувати водойму при здійсненні власної господарської діяльності. При цьому, певні обмеження щодо не проведення будівництва, забезпечення санітарної та епідемічної обстановки також свідчать про факт набуття товариством права користування водоймою та земельною ділянкою під ним, переданими йому Управлінням, за яким залишилось лише право доступу до водойми та право здійснення любительської ловлі риби працівниками Управління в окремі дні, узгоджені із Товариством (п. 2.2.12 додаткової угоди від 24.01.2020 року).
Вказане, та інші обставини, зокрема, умови договору, якими не передбачено обов`язки Управління щодо проведення розрахунків за виконані Товариством роботи по вселенню рослиноїдних риб у Явкинське водосховище, на думку прокурора свідчить про відсутність наміру здійснювати зариблення водойми саме з метою її очищення та незацікавленість Управління при укладанні оспорюваного договору в отриманні якісних та своєчасних робіт, метою яких мало б бути покращення стану водойми та підтверджує той факт, що договір укладено саме з метою передачі земельної ділянки із водоймою Товариству, основним видом діяльності якого є прісноводне рибництво та оптова торгівля рибою.
Отже, на переконання прокурора, за своїм змістом оспорюваний договір є договором передачі у платне користування земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом, тобто договором оренди землі в комплексі з водним об`єктом, оскільки він відповідає вимогам ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в частині визначення істотних умов договору оренди землі. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 року за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.02.2022 року у справі №915/857/20 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.
12.12.2022 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан» надійшов відзив (вх. №1758/22/Д3), у якому відповідач просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи. 
Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу, в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні прокурор підтримав свої доводи та вимоги апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово, просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати, апеляційну скаргу задовольнити. 
Інші представники сторін по справі, яка переглядається в апеляційному порядку, в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином шляхом направлення копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на електронну адресу таких осіб, про причини неявки в судове засідання суд апеляційної інстанції не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру суду апеляційної інстанції не надали.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема “Іззетов проти України”, “Пискал проти України”, “Майстер проти України”, “Субот проти України”, “Крюков проти України”, “Крат проти України”, “Сокор проти України”, “Кобченко проти України”, “Шульга проти України”, “Лагун проти України”, “Буряк проти України”, “ТОВ “ФПК “ГРОСС” проти України”, “Гержик проти України” суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції було створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, строк розгляду ухвали є скороченим і добігає кінця, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, що прийняла участь в засіданні суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.02.2022 року у справі №915/857/20 не потребує скасування, з огляду на наступне.

Господарським судом Миколаївської області, Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

08.01.2014 року між Баштанським міжрайонним управлінням водного господарства, як стороною 1, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан», як стороною 2, був укладений договір на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Яквинське водосховище» №2, відповідно до умов п. 1.1. якого, для здійснення заходів для екологічного оздоровлення регулюючої ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи Явкинське водосховище сторони домовились проводити оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану водосховища та поліпшення якості води, шляхом вселення   у водний об`єкт рослиноїдних риб меліорантів у певній комбінації (полікультури) відповідної структури.
Заходи здійснюються на Явкинському водосховищі, яке розміщене біля села Явкине, Явкинської сільської ради Баштанського району, площею 102,16 га (п.1.2 договору).
Розділом 2 договору його учасники узгодили взаємні права та обов`язки, а саме:
- обов`язок сторони 1 надати стороні 2 Явкинське водосховище для здійснення заходів екологічного оздоровлення (п.2.1.1 договору);
- обов`язки сторони 2, зокрема, вселяти рослиноїдні риби меліоранти у певній комбінації (полікультури) відповідної структури   відповідно до розділу 5 абз.3 та п.3 висновків Розробки комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного стану технологічної водойми Миколаївської області (Явкинське водосховище) розробленої та затвердженої ДВНЗ «Херсонським державним аграрним університетом від 15.11.2012 року для здійснення біологічного очищення та видалення з водойми надлишкової біомаси, шляхом її утилізації та поліпшити якість води; кожного року розробляти програму робіт по заходам спрямованим на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану технологічної водойми (Явкинського водосховища), а саме щільності посадки рибопосадкового матеріалу та результатів вирощування (п.п.2.2.2, 2.2.3 договору); організовувати рибозахист та охорону на водосховищі та прилеглих землях водного фонду за власний рахунок. Виконувати вимоги ст. 88, 89 Водного кодексу України (п. 2.2.7 договору).
Також вказаним розділом договору визначено право сторони 1 на: вільний доступ для проведення нагляду за технічним станом водного об`єкту, його раціональним використанням та гідротехнічної споруди на ньому, обстеження їх згідно із відповідним Положенням про проведення планово-попереджувальних ремонтів, взяття аналізів води, гідрологічних замірів та інших дій, пов`язаних з експлуатацією водосховища; ініціювання припинення договірних відносин у разі: використання водного об`єкту не за призначенням; невиконання умов договору по вселенню рибопосадкового матеріалу у певній комбінації (полікультури) відповідної структури; наявності заборгованості з оплати вартості кормової бази; ненадання двостороннього акту зариблення, після його проведення (п.п.2.3.1, 2.3.2 договору).
Водночас, право сторони 2 визначено наступним: вирощену рибу відловлювати та реалізовувати на свій розсуд; при вирощуванні риби керуватися табл. 5.2 Розробки, затвердженої ДВНЗ «Херсонським державним аграрним університетом» від 15.11.2012 року або розробленою власною програмою робіт, погодженою із стороною1 (п.п.2.4.1, 2.4.2 договору).
Відповідно до умов п. 3.1 договору, загальна сума договору складає 43159 грн. 68 коп. на рік.
Згідно з п.3.2 договору його учасники домовились, що сторона 2 сплачує стороні 1 вартість кормової бази (відповідно розрахунку), а приріст рибопосадкового матеріалу використовує як дохідну частину   на свій розсуд.
Оплату коштів сторона 2 здійснює рівними частинами (1/4 річної суми) до 20 квітня за І квартал, до 20 липня за ІІ квартал, до 20 жовтня за ІІІ квартал та до 20 грудня за ІV квартал поточного року (п. 3.3 договору).
Умовами п. 5.1 договору його учасники узгодили, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє 5 років – до 31.12.2019 року.
24.01.2020 року між відповідачами у справі було укладено додаткову угоду №7, якою  сторони змінили умови договору, зокрема:
- пункт 2.2.1 викладено у новій редакції: «Надати стороні 2 Явкинське водосховище для здійснення заходів екологічного оздоровлення та приміщення рятувального поста для зберігання плавзасобів для запобігання загибелі людей на воді»;
- дію договору продовжено до 31.12.2025 року;
- збільшено загальну суму договору та узгоджено її у сумі 61959 грн. 64 коп. на 2020 рік;
- доповнено положення договору наступними обов`язками сторони 2:
« 2.2.10. Здійснювати зариблення водосховища у присутності представників сторони 1 про що скласти відповідний акт про зариблення.
2.2.11. Охороняти водосховище з рибою та прилеглі до нього захисні смуги.
2.2.12. Дозволяємо любительську ловлю риби для працівників сторони 1 у вихідні та святкові дні за умови не більше однієї людини в день, загальний вилов риби в день до 3-х кілограмів, місце ловлі попередньо має бути узгоджено з представниками підприємства.».
- узгоджено, що дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання та розповсюджує свою дію з 01.01.2020 року.
До зазначеної вище додаткової угоди додано в якості додатку розрахунок вартості природної кормової бази (біомаси) по регулюючий ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище»  на 2020 рік, у відповідності до якого така вартість складає 61959 грн. 64 коп.
За наявними у справі матеріалами щодо розробки комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану технологічної водойми Миколаївської області (Явкинське водосховище), виконаними ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» у 2012 році вбачається зокрема те, що відповідна наявність залишкових біомас у Явкинському водосховищі Миколаївської області, орієнтує на проведення меліоративних робіт із залученням біомеліораторів – полікультури риб відповідної структури, визначено щільність посадки риб – біомеліораторів.
Також з матеріалів справи вбачається, що директором Товариства з обмеженою відповідальністю “Оазис Бисан” в період з 2014 року по 2020 роки було затверджено програму робіт по заходам, спрямованим на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючий ємкості добового регулювання Явкинського зрошувальної системи «Явкинське водосховище», а саме щільності посадки рибопосадкового матеріалу та результатів вирощування. 
В період з 2014 року по 2018 рік в Явкинському водосховищі відбувалося зариблення, про що свідчать наявні у матеріалах справи акти про зариблення Явкинського водосховища, підписані лише з боку уповноважених осіб відповідача – 2. Проте, зариблення водосховища відбувалося також і у 2020 році, про що свідчать відповідні акти від 23.04.2020 року та від 24.04.2020 року, підписані уповноваженими представниками відповідачів у справі.
З видаткових накладних, наявних у матеріалах господарської справи, вбачається що у період з 25.03.2014 року по 24.04.2020 року, відповідач – 2 придбавав у суб`єктів господарської діяльності мальків риби для подальшого зариблення водойми.
28.09.2018 року за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері ветеринарної медицини службовими особами Баштанського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області було складено акт, за змістом якого вбачається, що порушень з боку відповідача – 2 не виявлено.
Також з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка на території Явкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області площею 166,03 га з кадастровим номером 4820686500:01:000:0460, в тому числі під водою (ставки)  105, 16 га перебуває у постійному користуванні Баштанського міжрайонного управління водного господарства для ведення водогосподарських підприємств на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №196745. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 166, 03 га становить 525216 грн. 73 коп. станом на 01.01.2020 року.  
Зі Звіту з науково-дослідної роботи «Розробка комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану технологічної водойми Миколаївської області (Явкинське водосховище) від 2020 року зокрема, вбачається, що виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан» комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану Явкинського водосховища сприяє покращенню показників водойми. 
Інших належних та допустимих доказів щодо наявних між сторонами спірних правовідносин, матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання недійсним договору на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище» від 08.01.2014 року № 2 та додаткової угоди до нього від 24.01.2020 року № 7, а також зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан» повернути у розпорядження держави в особі Баштанської районної державної адміністрації з правом постійного користування Баштанського міжрайонного управління водного господарства, земельну ділянку водного фонду площею 105,16 га (із загальної площі земельної ділянки 166,03 га з кадастровим номером 48200686500:01:000:0460).

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення  аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст. 202, 205 Цивільного кодексу України).
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 Цивільного кодексу України).
Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
Частиною 1, 3 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов`язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.
Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов`язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов`язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов`язану сторону певних обов`язків; допускають односторонню відмову від зобов`язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.
Так, колегією суддів встановлено, що прокурор, звертаючись до суду першої інстанції з позовом в інтересах держави в особі в особі Баштанської районної державної адміністрації, Миколаївська область, м. Баштанка до Баштанського міжрайонного управління водного господарства, Миколаївська область, м. Баштанка та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан», м. Миколаїв про  визнання недійсним договору, зобов`язання повернути у розпорядження держави земельну ділянку вважає, що спірний договір про оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище» від 08.01.2014 № 2 та додаткова угода до нього від 24.01.2020 року № 7, укладені між Баштанським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан» є саме удаваним правочином, укладеним між відповідачами у справі, оскільки містить ознаки іншого правочину – договору оренди земельної ділянки, у зв`язку із тим, що вказаний правочин не містить ознак виконання сторонами істотних умов ані договору про надання послуг, ані договору підряду.
З приводу цього колегія суддів зазначає таке.
Частиною 1 ст.  235 Цивільного кодексу України  передбачено, що удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Удаваний правочин, на відміну від прихованого, сторонами не виконується. Відповідні права і обов`язки сторонами не реалізуються. Сторони правочину виконують тільки ті обов`язки та реалізують ті права, що випливають із прихованого правочину. З вчиненням удаваного правочину сторони навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце.
В свою чергу, правова конструкція  ст. 235 Цивільного кодексу України  передбачає, що сторона, звертаючись до суду із відповідним позовом, має довести: для приховання якого саме правочину вчинено спірний правочин; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі ч. 2  ст. 235 Цивільного кодексу України  має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.
До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 Цивільного кодексу України,  можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17,   вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, сторона, яка ініціює спір, повинна довести, що саме в момент укладення такого договору, існували обставини, які свідчили про відсутність волевиявлення однієї із сторін, досягнення згоди щодо істотних умов договору тощо.
Правовідносини сторін у цій справі виникли з договору, який просить визнати недійсним прокурор з тих підстав, що цей договір за своєю правовою природою не є договором ані надання послуг, ані підряду, а є договором оренди землі, оскільки на переконання скаржника спірний договір не містить характерних положень, передбачених цивільним законодавством для договорів такого виду.
Як неодноразово зазначено у низці постанов судом касаційної інстанції, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків (постанова КГС ВС від 17.01.2019 року у справі №923/241/18).
Статтею 626 Цивільного кодексу України    визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України унормовано, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до приписів ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Частиною 1 ст. 843 Цивільного кодексу України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.
Істотними умовами договору підряду законодавець визначив, зокрема, зобов`язання підрядника за завданням другої сторони (замовника) на свій ризик виконати певну роботу; зобов`язання підрядника передати результат виконаної роботи замовнику; зобов`язання замовника прийняти та оплатити виконану роботу згідно умов, визначених у договорі підряду.
Позаяк, частиною 1 ст. 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ст. 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Відповідно до положень ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування). 
Положеннями ч. 1, 8 ст. 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.
Згідно із ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.
Отже, на відміну від договору підряду, договір оренди землі укладається для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням її корисних властивостей з метою отримання відповідного доходу від результатів підприємницької діяльності.
Зокрема, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) - отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки) протягом визначеного договором строку та отримання продукції/доходів.
В свою чергу, договір про надання послуг передбачає отримання послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії/здійснення певної діяльності, за яку замовник (в даному випадку відповідач-1) має сплачувати кошти за надання такої послуги виконавцю (Товариству з обмеженою відповідальністю “Оазис Бисан”). В той же час, і договір підряду також чітко визначає, що певну роботу виконує підрядник (Товариство з обмеженою відповідальністю “Оазис Бисан”), а розраховується за цю роботу замовник (відповідач-1).
З наведеного можна зробити висновок, що єдиною рисою, притаманною як договору оренди, так і договорам підряду, надання послуг, є платна основа таких правочинів.
Так, колегією суддів та судом першої інстанції встановлено, що  на виконання умов спірного договору відповідач – 1 зобов`язався надати відповідачу – 2 Явкинське водосховище дня здійснення заходів екологічного оздоровлення , а відповідач – 2 зобов`язався вселяти рослиноїдні риби меліоранти у певній комбінації (полікультури) відповідної структури  відповідно до розділу 5 абз.3 та п.3 висновків Розробки комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного стану технологічної водойми Миколаївської області (Явкинське водосховище) розробленої та затвердженої ДВНЗ «Херсонським державним аграрним університетом від 15.11.2012 року для здійснення біологічного очищення та видалення з водойми надлишкової біомаси, шляхом її утилізації та поліпшити якість води; кожного року розробляти програму робіт по заходам спрямованим на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану технологічної водойми (Явкинського водосховища), а саме, щільності посадки рибопосадкового матеріалу та результатів вирощування (п.п.2.2.2, 2.2.3 договору); організовувати рибозахист та охорону на водосховищі та прилеглих землях водного фонду за власний рахунок. Виконувати вимоги ст. 88, 89 Водного кодексу України (п. 2.2.7 договору).
Так, Законом України від 24.02.2012 року була затверджена Загальнодержавна цільова програма  розвитку водного господарства та екологічного оздоровлення басейну річки Дніпро на період до 2021 року.
Метою вказаної Програми є визначення основних напрямів державної політики у сфері водного господарства для задоволення потреби населення і галузей національної економіки у водних ресурсах, збереження і відтворення водних ресурсів, впровадження системи інтегрованого управління водними ресурсами за басейновим принципом, відновлення ролі меліорованих земель у продовольчому та ресурсному забезпеченні держави, оптимізація водоспоживання, запобігання та ліквідація наслідків шкідливої дії вод.
На виконання вказаної програми Херсонським державним аграрним університетом була виконана відповідна Розробка комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного стану технологічної водойми Миколаївської області (Явкинське водосховище) від 15.11.2012 року для здійснення біологічного очищення та видалення з водойми надлишкової біомаси, шляхом її утилізації та поліпшення якості води, з огляду на висновки якої Явкинське водосховище потребувало здійснення відповідних заходів очищення, зокрема, шляхом заселення рослиноїдних риб, у зв`язку з чим, між Баштанським міжрайонним управлінням водного господарства та ТОВ «Оазис Бисан» і був укладений договір №2 від 08.01.2014р. на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану регулюючої ємності добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище».
Відповідно до п.1 ст.1 Закону України “Про аквакультуру”, рибогосподарська меліорація ? комплекс заходів, спрямованих на оптимізацію показників гідрологічного, гідрохімічного, гідробіологічного режимів та підвищення біологічної продуктивності водних об`єктів (їх частин), рибогосподарських технологічних водойм, поліпшення умов природного відтворення та якісного складу гідробіонтів з метою їх збереження та раціонального використання.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України “Про аквакультуру”, суб`єкти аквакультури мають право, зокрема, на проведення робіт з рибогосподарської меліорації водних об`єктів (їх частин), які використовуються для цілей аквакультури.
Згідно із ч. 1 ст.22 Закону України “Про аквакультуру”, державна підтримка у сфері аквакультури здійснюється, зокрема,  за напрямами проведення комплексу меліоративних та ремонтно-відновлювальних робіт на рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), рибогосподарських технологічних водоймах з метою підвищення їх біологічної продуктивності.
Відповідно до ст.18 Закону України “Про аквакультуру”:
“1. Рибогосподарська меліорація водних об`єктів (їх частин), рибогосподарських технологічних водойм здійснюється з метою цілеспрямованого підвищення їх біологічної продуктивності, поліпшення умов існування об`єктів аквакультури, поліпшення їх кількісних та якісних характеристик, регулювання чисельності малоцінних для товарного виробництва гідробіонтів.
Рибогосподарська меліорація здійснюється за такими основними напрямами:
проведення днопоглиблювальних робіт та/або робіт з видалення донних відкладень;
видалення зайвої водної рослинності;
вселення об`єктів аквакультури, створення штучних донних ландшафтів з метою поліпшення екологічного стану водного об`єкта та умов природного відтворення водних біоресурсів;
вилучення хижих і малоцінних видів водних біоресурсів з метою запобігання їх негативного впливу на об`єкти аквакультури;
запобігання масовій загибелі гідробіонтів та ліквідація її наслідків.
Порядок здійснення рибогосподарської меліорації водних об`єктів (їх частин), рибогосподарських технологічних водойм затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері рибного господарства”.

Судом встановлено, що на даний час порядок здійснення рибогосподарської меліорації не затверджений.
Отже, рибогосподарська меліорація є саме роботою, може виконуватися підрядником на свій ризик, та передбачає зобов`язання підрядника передати результат такої роботи замовнику, а тому за своїм змістом не суперечить визначенню підрядних робіт, яке випливає з положень ст. 837 Цивільного кодексу України.
Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що відповідач – 2, на виконання умов спірного договору виконує свої господарські зобов`язання належним чином, а саме, шляхом заселення в Явкинське водосховище рослиноїдних риб, що підтверджується наявними у матеріалах господарської справи Актами про зариблення Явкинського водосховища упродовж 2014-2020 роки, копіями  програм робіт по заходам, спрямованим на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи “Явкинське водосховище”, а саме щільності посадки рибопосадкового матеріалу та результатів вирощування на 2014-2020 роки, видатковими накладними, які свідчать про придбання відповідачем – 2 малька риби  для подальшого зариблення впродовж 2014-2020 років. При цьому, об`єм (маса у кілограмах) і найменування придбаної риби співпадає із об?ємом та найменуванням риби, використаної для зариблення Явкинського водосховища, зазначених у актах зариблення.
Разом з тим, як встановлено судами у даній справі, якість проведених відповідачем-2 робіт із зариблення підтверджується наявним у матеріалах справи звітом ДВНЗ “Херсонський державний аграрний університет”, з якого вбачається, що у 2020 році порівняно із 2012-м роком у Явкинському водосховищі: спостерігається тенденція до зниження вмісту біогенних елементів (азоту та фосфору), що свідчить про покращення фізико-хімічного режиму; знизились показники розвитку фітопланктону; знизився рівень евтрофікації водойми; зафіксовано різке відставання від очікуваних показників промислового повернення, і, відповідно, промислової продукції, що пояснюється неконтрольованим видобутком риби місцевим населенням, що постійне спостерігається, а також невисокою ефективністю вилову риби силами Товариства з обмеженою відповідальністю “Оазис Бисан”; встановлений незаперечний меліоративний вплив рибогосподарського використання Явкінського водосховища, незаперечне покращення соціальних умов навколишніх населених пунктів у зв`язку із неконтрольованим видобутком риби та визначено, що в цілому виконання Товариством з обмеженою відповідальністю “Оазис Бисан” комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану Явкинського водосховища сприяє покращенню показників водойми.
Таким чином, наведене вище свідчить про незаперечне виконання умов спірного договору зі сторони відповідача – 2, а саме, визначеного сторонами його предмету та цілей.
Щодо умов оплатності спірного договору, колегія суддів зазначає таке.
Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що кошти в сумі 43159 грн. 68 коп. (та подальші кошти, які щороку сплачувались відповідачу-1) є саме вартістю кормової бази (трави), яка використовувалась для відгодівлі рослиноїдних видів риб, зариблених відповідачем-2.
Водночас, як правомірно встановлено місцевим господарським судом, із умов спірного договору вбачається, що вигодонабувачами за ним є обидві сторони – Управління отримує  екологічне оздоровлення  зрошувальної системи Явкинського водосховища, чим виконує, зокрема, умови Загальнодержавної цільової програми розвитку водного господарства та екологічного оздоровлення басейну річки Дніпро, а Товариство з обмеженою відповідальністю  “Оазис Бисан” здійснюючи зариблення водосховища та відгодівлю риби отримує її приріст (приріст рибопосадкового матеріалу – п. 3.2), та може використовувати вирощену рибу як дохідну частину на свій розсуд, що не заборонено чинним законодавством та у відповідності до принципу свободи договору, укладеного між сторонами, застосовується лише на розсуд сторін, які його уклали.
При цьому, судова колегія наголошує, що прокурором, за матеріалами справи ані суду першої інстанції, ані суду першої інстанції не надано належних, допустимих та достовірних доказів того, що відповідачем – 2 вирощена ним риба саме з Явкинського водосховища, у відповідних кількостях та якості дійсно реалізовується задля отримання відповідного доходу від своєї підприємницької діяльності.
Відтак, твердження прокурора про те, що відповідач – 2, сплачує відповідачу – 1 приховану фактично орендну плату під поняття «вартість кормової бази (трави), яка використовувалась для відгодівлі рослиноїдних видів риб, зариблених відповідачем-2» у зазначеному у спірному договорі та додатковій угоді до нього розмірі не підтверджується відповідними матеріалами справи, як і фактичне отримання відповідачем – 2 доходу від здійснення підприємницької діяльності шляхом вилову риби у Явкинському водосховищі та, на переконання прокурора, від незаконного використання земельної ділянки державної власності.
Більш того, навіть якщо припустити, що від вилову риби, кількість якої не визначена ані прокурором, ані контролюючими органами, відповідач – 2 отримує якийсь приріст, то спірним договором сторони погодили, що  сторона-2 сплачує стороні-1 вартість кормової бази (відповідно розрахунку), а приріст рибопосадкового матеріалу використовує як дохідну частішу на свій розсуд, що на думку суду апеляційної інстанції дійсно не суперечить чинному законодавству, оскільки таке може бути розцінено як відшкодування (оплата) вартості виконаних робіт відповідачу - 2 за спірним договором.
Відповідно до ч.2 ст.843 та ст.854 Цивільного кодексу  України, ціна роботи або спосіб її визначення у договорі підряду взагалі може не визначатись, а оплата може здійснюватися після закінчення виконання всіх робіт.
З огляду на вказане, та на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 08.09.2021 року у даній справі, судом першої інстанції вірно встановлено, що правовідносини, які склалися між відповідачем – 1 та відповідачем – 2 можна вважати правовідносинами, які склалися у сфері підряду.
Крім того, з приводу висновку Верховного Суду про те, що судами у даній справі не надано жодної оцінки доводам прокурора про те, що саме наявність зайвих біомас у водоймі обумовила необхідність укладання оспорюваного договору, а відтак, вказані біомаси (траву) не можна вважати певним благом, за використання якої відповідач-1 отримає грошову оплату, колегія суддів зазначає, що довід прокурора, визначений ним у позовній заяві стосовно того, що за виконання робіт із здійснення біологічної меліорації водосховища саме Товариством з обмеженою відповідальністю "Оазис Бисан", як виконавцем цих робіт, а не Баштанським МУВГ, як їх отримувачем, сплачується плата, визначена розділом 3 договору в сумі 43 159 грн. 68 коп. (та подальші кошти, які щороку сплачувались відповідачу-1), а тому, така плата, за переконанням прокурора є прихованою орендною платою, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки у даному випадку прокурором ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, під час неодноразового розгляду справи судами належними та допустимими доказами не підтверджено, що кормова база, за яку відповідач – 2 сплачував відповідні кошти відповідачу – 1 була ідентична вимогам та характеристикам тієї біомаси, яка знаходилась у водосховищі до проведення біологічної меліорації на час укладення спірного договору.
Відтак, на переконання колегії суддів, плату, визначену розділом 3 договору в сумі 43 159 грн. 68 коп. (та подальші кошти, які щороку сплачувались відповідачу-1), не можна вважати орендною платою в розумінні Закону України «Про оренду землі». 
Більш того, як правомірно встановлено судом першої інстанції та підтримано судом апеляційної інстанції, встановлені обставини дають підстави вважати, що спірним договором передбачене отримання Товариством з обмеженою відповідальністю “Оазис Бисан” оплати по договору, як це притаманно договорам підряду у вигляді вилову прирісту риби, якою зариблено Явкинське водосховище саме відповідачем – 2 за власний рахунок.
При цьому, самим відповідачем – 1 таке зариблення, підтверджене наявними у матеріалах справи Актами не оскаржувалося жодним чином, як і не ставилося питання щодо розірвання спірного договору у зв`язку із непідписанням таких актів з боку уповноваженої особи Управління, що свідчить про його мовчазну згоду з приводу дій Товариства по виконанню умов спірного договору.
Також, виконуючи вказівки Верховного Суду, який скасовуючи у даній справі рішення судів попередніх інстанцій зазначив, що аргументи прокурора щодо відсутності у матеріалах справи доказів про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазис Бисан" звертався до Миколаїврибохорони із заявою та пакетом документів на проведення робіт із вселення водних біоресурсів неоцінені судами, колегія суддів зазначає, що по – перше, 28.09.2018 року за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері ветеринарної медицини службовими особами Баштанського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області було складено акт, за змістом якого вбачається, що порушень з боку відповідача – 2 не виявлено, а по – друге, питання щодо правомірності робіт із вселення водних біоресурсів відповідачем – 2 до Явкинського водосховища не є предметом розгляду даної справи, зокрема встановлення обставин, які підтверджують укладення між відповідачами саме договору оренди земельної ділянки.
З огляду на вказане, твердження прокурора в цій частині не має суттєвого значення для вирішення справи саме в межах спірних правовідносин, оскільки предметом розгляду є встановлення обставин, які підтверджують або спростовують факти укладення саме удаваного правочину, яким на думку прокурора, є саме договір оренди.   
Проте, за текстом постанови, колегія суддів визначилась, що спірний договір, укладений відповідачами, не містить передбачені законодавством ознаки договору оренди, оскільки він не містить такого істотного елементу договору оренди, як зазначення орендної плати, її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, Товариство з обмеженою відповідальності “Оазис Бисан” не використовує спірну земельну ділянку Явкинського водосховища для власних господарських потреб, остання не передавалася відповідачем -1 у користування відповідача – 2 за відповідним актом приймання – передачі, а тому, у даному випадку, суд першої інстанції, з урахуванням дійсних обставин справи правомірно установив, що ознаки спірних правовідносин, які виникли між сторонами спірного договору, притаманні саме відносинам підряду, а не оренди земельної ділянки, з огляду на що, твердження прокурора, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення та не можуть бути підставами для задоволення апеляційної скарги останнього.
Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника  Миколаївської обласної прокуратури не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2020 року  у справі  №915/857/20 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника  Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2020 року  у справі  №915/857/20 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2020 року  у справі  №915/857/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 12.12.2022 року. 
Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	А.І. Ярош