Справа № 444/2043/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є. 
Провадження № 33/811/1349/22                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        30 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу захисника правопорушниці ОСОБА_1 на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 29 вересня 2022 року,
з участю захисника правопорушниці ОСОБА_1 
- адвоката Васіва Ю.М.

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді шрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.
       Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 28 серпня 2022 року о 21 год. 05 хв. в с.Панчишини, Львівського району Львівської області вул.Тесляка,6, керувала транспортним засобом марки Мерседес, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у вcтановленому законом порядку, відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
       В апеляційній скарзі правопорушниця ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є безпідставною та прийнятою не у відповідності із матеріалами справи та фактичними обставинами, а також із численними порушеннями вимог КУпАП, оскільки вона не керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що в її діях немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що місцевий суд приймаючи рішення не врахував та не дослідив в повному обсязі докази та обставини справи. Звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків події; не роз`яснено їй прав та обов`язків; протокол написано не розбірливим почерком. Крім цього, апелянт стверджує, що акт огляду на стан сп`яніння не відповідає вимогам щодо його складання, а направлення на огляд водія на стан сп`яніння складено із численними помилками, відтак не можуть бути належними доказами її вини. Акцентує увагу на те, що відеозапис частково не містить звуку, а лише відображення та не є безперервним. Також наголошує на тому, що суд першої інстанції розглянув справу у її відсутності, не повідомивши її про розгляд такої, чим порушив її право на захист. 
       Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Жовківського районного суду Львівської області, мотивуючи тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся у її відсутності, а копію рішення отримала лише 22 жовтня 2022 року; скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення. 
       Заслухавши виступ захисника правопорушниці  ОСОБА_1  – адвоката Васіва Ю.М. про розгляд справи у відсутності правопорушниці та про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, та приходить до висновку що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
       Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння.
Пунктом 2.5 ПДР покладено на водіїв обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Відтак, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
        Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, на підставі досліджених доказів, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилася.
       Висновок судді зроблений внаслідок всебічного, повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи та підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 172790 від 28 серпня 2022 року, де викладена фабула вчиненого правопорушення; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; відеозаписом події, яким суддя районного суду дав належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
       Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №172790 від 28 серпня 2022 року, складений щодо ОСОБА_1 за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та особи-порушника, чим спростовуються твердження апелянта. 
       Як зазначено в протоколі, права та обов`язки згідно зі ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП ОСОБА_1 були роз`яснені, від дачі пояснень та підпису остання відмовилася.
       Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі містять фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
       Що стосується доводів апелянта щодо порушення проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, то такі суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
       Вказаних вимог Закону, працівниками поліції було дотримано у повному обсязі, оскільки було застосовано технічні засоби відеозапису та матеріали відеозапису були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.         Відтак, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим твердження в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими.
       Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне.         Відповідно до наданого відеозапису, на ньому відображено відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
       Не заслуговують на увагу також покликання правопорушниці ОСОБА_1 на те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на огляд не можуть бути належними доказами у справі, оскільки такі відповідають вимогам додатку 1 до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 9 листопада 2015 року №1452/735. 
       Крім того, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги в частині недоведення факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими по справі вищепереліченими доказами, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, а невизнання нею своєї вини у скоєному, суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.
       Щодо покликань апелянта в частині незаконності оскаржуваної постанови у зв`язку із розглядом справи у її відсутності, то, на переконання апеляційного суду, такі доводи не можуть визнаватися підставою для скасування постанови, а порушені її права поновлені шляхом подачі апеляційної скарги та повідомлення ОСОБА_1 про апеляційний розгляд, на який остання також не з`явилася. 
       Доводи апелянта про те, що постанова суду є незаконною та необгрунтованою, не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
       При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушницю з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушниці, ступеню її вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає. 
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - 

п о с т а н о в и в:

поновити правопорушниці ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 29 вересня 2022 року.
       Апеляційну скаргу правопорушниці ОСОБА_1  – залишити без задоволення, а постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від  29  вересня  2022 року, якою ОСОБА_1  визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді шрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік – без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя                  Галапац І.І.