ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28454/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  06 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів -  Аліменка В.О., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква Фудз» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним рішення,           
В С Т А Н О В И В
ТОВ «Аква Фудз» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 листопада 2020 року №77/ж10/26-15-07-07-01.
В обґрунтування позовних вимог зазначено,  що факт здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Ліон Трейд ЛТД» підтверджується належними доказами, а тому позивач  мав підстави для включення до складу податкового кредиту відповідних сум податку по відносинах із вказаним контрагентом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, у якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, допущено порушень норм процесуального права, зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовані усі обставини справи, не досліджено та не враховано надані до справи докази.
Апелянт вважає, оскільки позивачем завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту  наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 133  455, 00 грн за липень 2020 року, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Окрім цього, апелянт зазначає, що при дослідженні ланцюга постачання товарів/послуг придбаних ТОВ «Аква Фудз» у контрагента-постачальника ТОВ «Ліон Трейд ЛТД», відсутній виробник або імпортер даного товару - стрейч палетний. На думку апелянта, встановлено лише документальне оформлення операцій з придбання та поставки товарів.
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві., призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з14 вересня 2022 року.
Від представника ТОВ «Аква Фудз» 08.09.2022 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає, що факт здійснення господарських операцій за договорами між позивачем та контрагентом ТОВ «Ліон Трейд ЛТД» підтверджений відповідними первинними документами, що складені відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначає, що позивач має право на нарахування податкового кредиту, оскільки всі господарські операції, які він здійснював підтверджені належним чином оформленими документами, зокрема податковими накладними.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено колегією суддів, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,  що Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Аква Фудз» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. за липень 2020 року. За результатом перевірки складено Акт від 21 жовтня 2020 року № 38/26-15-07-07-01-10/40179984.
Перевіркою встановлено порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Аква Фудз» завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21) на загальну суму 133    466,00 грн. за липень 2020 року.
На думку ГУ ДПС у м. Києві, перевіркою не підтверджено реальність проведення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ліон Трейд ЛТД»; перевіркою встановлено документування зазначених операцій з придбання стрейч-плівки, коробок та відображення у бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій у дійсності у зв`язку з наявністю відкритих кримінальних проваджень по ланцюгу постачання.
На підставі висновків викладених в акті перевірки ГУ ДПС у місті Києві 04.11.2020 року винесено податкове повідомлення-рішення №77/ж10/26-15-07-07-01, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 133    466,00 грн. за липень 2020 року.
Переглядаючи зазначене рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює    Податковий кодекс України.
Відповідно до п.    14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України    податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з    розділом V цього Кодексу;
Згідно з п.    198.1 ст. 198 Податкового кодексу України    до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п.    198.2 ст. 198 Податкового кодексу України  датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з п.    198.3 ст. 198 Податкового кодексу України  податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом    193.1 статті 193    цього    Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.    198.6    ст.    196 Податкового кодексу України  не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом    201.11 статті 201    цього    Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п.    201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з п.    44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Як вбачається з наявних у справі матеріалів, між ТОВ «Аква Фудз» (покупець) та ТОВ «Ліон Трейд ЛТД» (постачальник) укладено договір поставки від 26 червня 2020 року №2020/2606-2 на поставку товару, найменування, одиниці виміру та загальна кількість якого визначаються у видаткових накладних.
Відповідно до видаткових накладних протягом липня 2020 року постачальник поставив позивачу товар - коробки та стрейч палетний.
На підтвердження транспортування товару матеріали справи містять копії товарно-транспортних накладних.
ТОВ «Ліон Трейд ЛТД» виписало позивачу податкові накладі на загальну суму 800    794,50 грн. у тому числі податок на додану вартість 133    465,00 грн.
Оплата за поставлений товар в рамках укладеного договору здійснена у порядку безготівкового розрахунку, що підтверджує наявна у справі копія платіжного доручення.
Колегія суддів звертає увагу, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Суд апеляційної інстанції встановив, що наявні у справі докази підтверджують, що господарські операції позивача із ТОВ «Ліон Трейд ЛТД» підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, а переміщення придбаного товару засвідчують наявні у справі копії товарно-транспортних накладних, у яких зокрема зафіксовано перевезення придбаного товару від постачальника у пункт розвантаження позивача.
Окрім цього, як вірно встановив суд першої інстанції, на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ «Ліон Трейд ЛТД» був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товару.
Як  встановлено колегією суддів, основним видом діяльності ТОВ «Аква Фудз» є оптова торгівля напоями відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
На підтвердження факту придбання товарів у ТОВ «Ліон Трейд ЛТД», матеріали справи містять копії первинних документів, а саме: договору поставки, податкових, видаткових та товарно-транспортних накладних, платіжного доручення.
Дослідивши зміст наданих позивачем документів, за результатами співставлення документів по відносинам із ТОВ    «Аква Фудз»  та ТОВ «Ліон Трейд ЛТД», колегія суддів вбачає реальність здійснених господарських операцій. При цьому відповідач не надав ні до суду першої та апеляційної інстанцій достатніх та переконливих доказів на підтвердження викладених в апеляційній скарзі та в акті перевірки обставин щодо не підтвердженням факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, зокрема про не підтвердження поставки товару по ланцюгу постачання, відсутності.
Наведене в сукупності спростовує висновки податкового органу, що містяться в акті перевірки і які слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Більше того, в матеріалах справи міститься наказ ТОВ «Аква Фудз» від 12 жовтня 2020 року №11-П «Про проведення вибіркової інвентаризації», копія інвентаризаційного опису, складеного за результатами інвентаризації, проведеної в присутності працівників ГУ ДПС у м. Києві на виконання листа податкового органу №135003/10/26-15-07-07-01-15 від 30.09.2020 року. 
Відповідно до зазначених документів встановлено залишки товарно-матеріальних цінностей, придбаних у ТОВ «Ліон Трейд ЛТД», а саме: стрейч палетний та коробки.
Варто зазначити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.
Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема  у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 у справі  №803/2094/15, від 20 грудня 2018 року у справі №815/4992/16.
При цьому апеляційна скарга відповідача повторює аргументи, які викладені у відзиві на позовну заяву, викладені доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду, у зв`язку з чим судова колегія не находить правових підстав для її задоволення.  
  Щодо доводів апелянта про наявності відкритих кримінальних проваджень відносно контрагентів ТОВ «Ліон Трейд ЛТД», колегія суддів зазначає наступне.
Порушення податкової дисципліни контрагентами «по ланцюгу» не є підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки вона є індивідуальною.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.04.2021 у справі № 815/2417/16.
За таких обставин, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.  
Частиною другою    статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України    передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією    та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог частини першої    статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України    доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою    статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України    належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами    статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України    передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою    статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2    статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
У сукупності наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідачем вищезазначених обставин в суді першої інстанції та в апеляційному суді не спростовано, належних, достатніх та обґрунтованих пояснень з цього приводу не надано, як і не доведено порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення від 30 грудня 2021 року.
Відповідно до п. 1. частини першої статті  315, частини першої статті  316 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        В.О.Аліменко

Суддя                                        О.М.Оксененко