ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 р.	Справа № 520/17272/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Старшого державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.11.21 року по справі № 520/17272/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)                  
          про визнання протиправними та скасування постанов,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах  Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. про стягнення виконавчого збору у розмірі 59 092 грн. від 14.04.2020 року в межах виконавчого провадження №58830518; 
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. про відкриття виконавчого провадження №61843554 від 17.04.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані постанови винесені в порушення ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" за відсутності фактично стягнутих сум боргу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. про стягнення виконавчого збору у розмірі 59 092 грн. від 14.04.2020 року в межах виконавчого провадження №58830518.
Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. про відкриття виконавчого провадження №61843554 від 17.04.2020 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, старшим державним виконавцем Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянтка, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та стягнути з позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2724 грн.
На обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження за номером АСВП 58830518 з примусового виконання виконавчого листа №619/2837/18, виданого 24.09.2018 року Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 590 920 грн.
05.12.2019 року, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ "Про виконавче провадження", державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58830518 з примусового виконання виконавчого листа №619/2837/18, виданого 24.09.2018 року Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 590 920 грн.
14.04.2020 року, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем, винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а виконавчий лист №619/2837/18, виданий 24.09.2018 року Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 590 920 грн, повернуто стягувачу. Стягувачем подано заяву про повернення виконавчого документу.
15.04.2020 року постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 58830518 зареєстрована в автоматизованій системі виконавчого провадження, як виконавчий документ та передана до виконання державному виконавцю.
17.04.2020 року державним виконавцем на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26,27 Закону України “Про виконавче провадження” винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61843554, з примусового виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 5 909,20 грн. на користь державного бюджету України. Копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження боржнику та стягувачу направлено виклик державного виконавця.
Зазначає, що відповідно до частини другої ст. 27 Закону України 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.  Під час примусового виконання зазначеного виконавчого провадження, державним виконавцем були вжиті передбачені Законом заходи щодо примусового виконання рішення, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиненні виконавчі дії, які проводилися на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами. Наголошує, що на момент винесення спірної постанови діяв Закон України 1404-VIII "Про виконавче провадження", та який чинний на теперішній час.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 14.08.2018 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області у справі №619/2837/18, провадження №2/619/1306/18, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі еквівалентному 22 000 доларів США, що складає 590 920 грн та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , понесені судові витрати у розмірі 5909,20 грн.
24.09.2018 року Дергачівським районним судом Харківської області виданий виконавчий лист № 619/2837/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 590 920 грн.
08.04.2019 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Овчарєнко Ю.В. відкрито виконавче провадження № 58830518 з виконання виконавчого листа № 619/2837/18, виданого 24.09.2018 року Дергачівським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 590 920 грн (а.с. 16-17).
14.04.2020 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 58830518 у розмірі 59 092 грн (а.с. 20-21). 
14.04.2020 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. в межах виконавчого провадження № 58830518 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 18-19).
17.04.2020 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61843554 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору (а.с. 100).
Не погодившись з постановою про стягнення виконавчого збору від 14.04.2020 року в межах виконавчого провадження №58830518 та постановою про відкриття виконавчого провадження №61843554 від 17.04.2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору у випадку відсутності фактично стягнутих сум не узгоджується з призначенням виконавчого збору як санкцією за невиконання виконавчого документу у добровільному порядку, а підтверджений у ході розгляду справи факт порушення прав та інтересів заявника у галузі примусового виконання рішення суду за виконавчим провадженням є визначеною процесуальним законом підставою для скасування постанов про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору як похідної вимоги. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII (далі -  Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" ( далі – Закон № 1403-VIII).
Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).
Згідно із статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір – це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Спір у цій справі виник у зв`язку винесенням державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).
Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.
Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.
Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Крім того, відповідно до статті 13 Закону № 1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.
Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі – Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.
Відповідно до пункту 2 Порядку (тут і далі – у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:
– 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, – державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;
– 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, – керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.
Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 11.03.2020 року по справі № 2540/3203/18, від 27.04.2021 року по справі №580/3444/20.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до правового висновку, викладеного у  п.47 постанови Великої палати Верховного Суду від 11.03.2020 року по справі № 2540/3203/18 при стягненні виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Таким чином, між стягненням виконавчого збору та примусовим виконанням виконавчого документу за рахунок реалізації виконавцем владних управлінських функцій має бути наявний безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.
Також, колегія суддів вказує, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору були: 
1) фактичне виконання виконавчого документа; 
2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. 
За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
Матеріалами справи підтверджено, що 08.04.2019 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Овчарєнко Юлією Василівною відкрито виконавче провадження № 58830518 з виконання виконавчого листа № 619/2837/18, виданого 24.09.2018 року Дергачівським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 590 920 грн (а.с. 16-17).
14.04.2020 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. в межах виконавчого провадження № 58830518 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 18-19).
14.04.2020 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 58830518 у розмірі 59 092 грн (а.с. 20-21). 
Суд першої інстанції встановив, що у спірних правовідносинах фактичного стягнення за виконавчим листом №619/2837/18, виданого 24.09.2018 року Дергачівським районним судом Харківської області, не відбулось, державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі, а під час розгляду цієї справи відповідачем не доведено вчинення державним виконавцем будь-яких виконавчих дій, спрямованих на стягнення у примусовому порядку суми боргу.
Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII, є протиправною та підлягає скасуванню.
Як правомірно враховано судом першої інстанції, позовна вимога про скасування постанови старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. про відкриття виконавчого провадження №61843554 від 17.04.2020 року є похідною вимогою від позовної вимоги про скасування  постанови старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко Т.П. про стягнення виконавчого збору у розмірі 59092 грн. від 14.04.2020 року в межах виконавчого провадження №58830518, а тому також є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення   з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до положень ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Старшого державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Руденко  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 по справі № 520/17272/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Курило	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова