КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 754/13339/21
провадження № 22-ц/824/9282/2022
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
30 вересня 2022 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Борисова  О. В., Семенюк Т.А., 
 
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Власенка Артема Олександровича на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року в складі судді Гринчак О.І.,
 
встановив:
 
31.08.2021 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)  звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за кредитним договором  про надання  банківських  послуг  № б/н  від 28.08.2020 в розмірі  13 046,01 грн, яка станом на 17.08.2021 складається  з наступного: 10 183,53 грн - заборгованість за тілом кредитом; 2 862,48 грн -  заборгованість за простроченими відсотками.
Позовні  вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н  від 28.08.2020.
Відповідач  підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України. 
Виконання відповідачем договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції  щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.
Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку на якій розмір кредитного ліміту в подальшому збільшився до 10 000 грн.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.5. договору на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості та підтверджується випискою по рахунку.
Згідно п. 2.1.1.3.1. договору в разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.
Відповідно до п. 2.1.1.6.1. договору сторони узгодили, що в разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п. 2.1.1.3.1. договору, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати  повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати зобов`язання за договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі.
Згідно п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го  дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюється за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна» та 84,4% - для картки  «Універсальна голд».
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17.08.2021 має заборгованість в розмірі  13 046,01 грн, яка складається  з наступного: 10 183,53 грн - заборгованість за тілом кредитом; 2 862,48 грн -  заборгованість за простроченими відсотками.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року вказаний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк»  заборгованість за тілом кредиту  у розмірі 10 183,53 грн та 1 748 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» - Власенко А.О. просить скасувати рішення суду першої  інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін.  Стягнути з відповідача судові витрати.
Свої доводи обґрунтовує тим, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.
До  суду  була надана  копія анкети-заяви, в якій  відповідач  особистим підписом  засвідчив про приєднання  до  Умов та Правил  надання  банківських послуг  в АТ КБ "ПриватБанк".
Окрім анкети-заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (наявна в матеріалах справи), відповідачем у той же день було підписано паспорт споживчого кредиту (наявний в матеріалах справи), а також заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка надається  до  суду  апеляційної  інстанції, оскільки про  підстави відмови в частині   позовних вимог  позивач дізнався безпосередньо  з судового  рішення. Даний доказ  спростовує  необґрунтовані  висновки суду першої інстанції, має вагоме значення  для  повного та всебічного  встановлення  обставин  справи, а також прийняття об`єктивного  рішення,  у зв`язку з чим  просить  його  прийняти та дослідити в установленому порядку. 
В заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування: п.1.3 -процентна ставка: 42,0%  для  карт Універсальна; 40,8%  - для карт Універсальна Gold;  п.4  -  порядок повернення кредиту;  п.1.5 - наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, пеня та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту,  відсотків річних : 84,0% -  для  карт Універсальна; 81,6% - для  карт Універсальна Gold.
Аналогічні умови кредитування були викладені в підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту, який наявний в матеріалах справи, однак не був досліджений належним чином судом першої інстанції.
На підставі вищевказаної анкети-заяви, заяви та паспорту споживчого кредиту відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна», на яку було встановлено кредитний ліміт.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.
Із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість за договором.
Отже, відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію банку, отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору.
Факт укладення кредитного договору, а також розмір наявної заборгованості відповідачем не спростовано, тому він має нести відповідальність відповідно до норм ст. ст. 525, 256, 610, 629 1048, 1050,1054 ЦК України. 
Вказує, що суд неправильно застосував висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки умови кредитування належним чином погоджені із відповідачем, що підтверджується підписаною ним заявою.
Зазначає, що з заяви та паспорту споживчого кредиту, підписаних відповідачем вбачається, що сторони погодили умови договору щодо порядку сплати заборгованості, а також умов щодо сплати процентів.
Відзиву на  апеляційну  скаргу  відповідачем не надано.
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що  28 серпня 2020 року ОСОБА_1  підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій погодився, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Також у заяві, підписаній відповідачем, зазначено, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.
На підставі підписаної заяви, відповідач отримав картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 07/24.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 17.08.2021 утворилась заборгованість у розмірі 13 046,01 грн, яка складається  з наступного: 10 183,53 грн - заборгованість за тілом кредитом; 2 862,48 грн -  заборгованість за простроченими відсотками.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що анкета - заява від 28.08.2020 не містить положень щодо розміру процентів та строку виконання зобов`язання, а Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача. Враховуючи,  що фактично  отримані  та використані позичальником  кошти  в добровільному порядку  АТ КБ  "ПриватБанк" не повернуті,   суд  погодився  з тим, що  позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд  шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Рішення  суду  першої  інстанції  в частині  стягнення  заборгованості  за простроченим тілом  кредиту в сумі 10 183,53 грн  сторони не  оскаржують, а тому  воно не  є  предметом  апеляційного  розгляду.   
Відмовляючи у задоволенні  позову  в частині  стягнення  заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 2 862,48 грн, суд першої  інстанції  виходив з  того,  що  матеріали справи не містять  належних  та допустимих доказів, які підтверджують   факт погодження   сторонами всіх  істотних  умов договору. Заяв відповідача  про  приєднання  до Умов та Правил  надання банківських  послуг  в ПриватБанку,  тарифів банку суду надано не  було, як і не було надано   доказів   ознайомлення  з ними відповідача. 
Колегія суддів  погоджується  з висновками суду  першої інстанції, оскільки  вони відповідають  обставинам справи та вимогам  закону. 
Вирішуючи спір в цій частині суд першої інстанції вірно виходив з того, що анкета-заява ОСОБА_1   не містить відомостей про узгодження розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, а доданий до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, не містить підпису відповідача, що у свою чергу свідчить про відсутність згоди між сторонами щодо істотних умов договору, зокрема розміру відсотків, та неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру.
Так, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
За змістом ст.1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.
В матеріалах справи міститься анкета-заява, на підставі якої відповідач отримав грошові кошти і яка не містить відомостей про розмір процентів за користування грошовими коштами, що вказує на відсутність між сторонами домовленості про їх розмір, що у свою чергу свідчить про безпідставність застосування банком у розрахунку процентів за користування коштами у розмірі - 84% та 42%.
За таких обставин з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру сплати процентів, вимоги банку в цій частині не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо відсутності згоди по тарифам банку, зокрема щодо розміру процентів, оскільки відповідач підписав паспорт споживчого кредиту електронним підписом, в якому зазначено усі умови кредитування, в тому числі зазначена процентна ставка за кредитом, що свідчить про погодження її розміру, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з огляду на таке.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз.1 ч.1 ст.207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Спеціальним законом, який врегульовує правовідносини споживчого кредитування є Закон України «Про споживче кредитування», який вступив у дію 10 червня 2017 року і відповідно до ч.1 ст.9 якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця, а споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
Відповідно до ч.2 ст.9 цього Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч.3 цієї статті.
Згідно ст.13 цього Закону договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація, а сам правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами, зокрема першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Домовленість сторін правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. При цьому слід розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.
З огляду на те, що надання паспорта споживчого кредиту і його підписання споживачем є виконанням позивачем переддоговірного обов`язку по наданню споживачу передбаченої законом інформації та не є укладенням договору про споживчий кредит, тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача у цій частині.
На  спростування  висновків суду  першої  інстанції  в тій частині,  що  між  сторонами  не  було  погоджено  розмір  відсоткової ставки за  користування  кредитними коштами,   позивачем до  апеляційної скарги надано  Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписану   відповідачем  28.08.2020, яка до  суду  першої  інстанції  не  подавалась.
У  пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).
Суд апеляційної інстанції не   може  врахувати як доказ копію  Заяви про  приєднання  до Умов та Правил  надання  послуг від  28.08.2020, оскільки остання суду першої інстанції  надана не була.
Підстав неможливості  подання  вказаного  доказу  суду  першої  інстанції для  його  врахування  при ухваленні  судового  рішення  в апеляційній скарзі не зазначено. 
Як вбачається  зі змісту позовної  заяви,  остання  також  не  містить жодного  посилання  на  ту обставину,  що  відповідачем  28.08.2020 було  підписано   Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг,  а розмір  заборгованості по  процентам  визначено    відповідно до  погодженої між сторонами  процентної  ставки. 
Оскільки  доводи апеляційної  скарги висновків суду першої  інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну  скаргу без задоволення, а рішення    суду  першої  інстанції без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Власенка Артема Олександровича залишити без задоволення.
Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року залишити  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку  не  підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                   О. В. Борисова
                                                            
                                                                              Т.  А. Семенюк