ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 жовтня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/24934/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого - судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                         Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
  
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року (м. Дніпро, суддя Лозицька І.О.) у справі № 160/24934/21
за позовом   ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про  визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач-1 або скаржник), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення № 056750002402 від 10.09.2021 року прийняте відділом перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у перерахунку пенсії згідно заяви позивача від 09.09.2021 року № 11922;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нездійснення позивачу перерахунку пенсії на підставі заяви про перерахунок пенсії від 09.09.2021 року № 11922 в частині не врахування заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 року та не врахування до стажу періоду навчання у Донецькому національному технічному університеті;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 09.09.2021 року № 11922, прийняти до розгляду надані позивачем архівну довідку про навчання № 170/19-15 від 15.05.2019 року, довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 216 від 20.08.2021 року за період 1991-2000 роки та довідку № 217 від 20.08.2021 року на підтвердження стажу роботи, врахувати такі довідки і здійснити перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 09.09.2021 року, зарахувавши при здійсненні перерахунку пенсії заробітну плату позивача за період роботи з вересня 1991 року по червень 2000 року включно, на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 216 від 20.08.2021 року за період 1991-2000 роки та довідки № 217 від 20.08.2021 року на підтвердження стажу роботи та зарахувавши до стажу період навчання, який вказаний у архівній довідці про навчання № 170/19-15 від 15.05.2019 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення № 056750002402 від 10.09.2021 року прийняте відділом перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у перерахунку пенсії згідно заяви позивача від 09.09.2021 року № 11922;
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нездійснення позивачу перерахунку пенсії на підставі заяви про перерахунок пенсії від 09.09.2021 року № 11922 в частині не врахування заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 року та не врахування до стажу періоду навчання у Донецькому національному технічному університеті;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 09.09.2021 року № 11922 та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявні підстави для  часткового задоволення позовних вимог, порушені права та законні інтереси позивача підлягають відновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення  № 056750002402 від 10.09.2021 року, визнання протиправною бездіяльності  відповідача-2 щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача, а також  зобов`язання  відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 09.09.2021 року № 11922 та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач-1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Вимоги апеляційної скарги відповідача-1 мотивовано, зокрема тим, що надані позивачем довідка про заробітну плату від 20.08.2016 №216 та довідка про навчання від 15.05.2019 №170/19-15 видані організаціями, що розташовані на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі, є недійсними і не створюють правових наслідків, а отже не можуть бути враховані при перерахунку пенсії позивача. Скаржник також зазначає, що кошти Пенсійного фонду не можуть бути використані на інші цілі, крім виплати пенсій і допомоги, а тому законних підстав для стягнення з відповідача-1 коштів на оплату судових витрат немає.
З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач та відповідач-2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористались, відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 до суду не подали.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
09.09.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату за період до 01.07.2000 року та врахування до стажу періоду навчання. При цьому, позивач надав пенсійному органу довідки про заробітну плату від 20.08.2021 року № 216 та № 217, видані філіалом "Донецька автобаза" м. Донецьк, а також архівну довідку про навчання № 170/19-15 від 15.05.2019 року, яка видана Донецьким національним технічним університетом.
Заява позивача від 09.09.2021 року за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 056750002402 від 10.09.2021 року позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки довідки про заробітну плату від 20.08.2021 року № 216 та № 217, видані філіалом "Донецька автобаза" м. Донецьк, а також архівна довідка про навчання № 170/19-15 від 15.05.2019 року, яка видана Донецьким національним технічним університетом, не можуть бути враховані з підстави їх видачі підприємствами, які знаходяться на території м. Донецька, тобто на території непідконтрольній українській владі.
Листом від 14.09.2021 року № 0400-010204/121634 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про прийняте рішення.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідачів, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що  відмова у перерахунку та виплаті позивачу пенсії на підставі поданих до матеріалів справи довідок є протиправною, оскільки в них чітко відображений період роботи, розмір отриманих заробітних плат, особовий рахунок та відомості про нарахування страхових внесків до пенсійного органу. Крім того, про місцезнаходження та адресу підприємства, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідок, відповідач обізнаний. Також, суд зазначив, що навчальний заклад Донецький політехнічний інститут, а наразі Донецький національний технічний університет, було створено в період, коли м. Донецьк Донецької області знаходилося під контролем української влади, а отже - відповідно до законодавства України. Всі первинні документи, що підтверджують період навчання позивача, були створені до проведення АТО і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на зарахування періоду навчання до стажу роботи лише на тій підставі, що Україна тимчасово не здійснює контроль на вказаній території.
Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, приписами статті 1 Закону України  від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) визначено, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Приписами ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
За змістом частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пунктом 4.7. розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1), передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Приписами п. 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 визначено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року.
Колегія суддів звертає увагу на положення частини четвертої статті 9 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до якої встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачем разом із заявою про перерахунок пенсії від 09.09.2021 року № 11922 подано відповідачу-2 довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.08.2021 року № 216, що видана філіалом "Донецька автобаза" м. Донецьк та містить суму заробітної плати за період з вересня 1991 року по червень 2000 року включно, а також інформацію, що на всі виплати нараховані страхові внески (єдиний внесок), довідку від 20.08.2021 року № 217, яка видана філіалом "Донецька автобаза" м. Донецьк, відповідно до якої підтверджено, що позивач дійсно працював на даному підприємстві з 18.09.1991 року.
Крім того, довідки завірені печаткою філіалу "Донецька автобаза", який знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Куйбишева, 141 та видані на підставі особового рахунку № 209.
Колегія суддів враховує, що у постанові від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку:
"<…> посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості її видачі є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана, підприємство яке її видало на той час перебувало на обліку, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні".
Також, колегія суддів те, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо врахування при призначенні та обчисленні пенсії довідок, виданих підприємствами, які знаходяться на непідконтрольній українській владі території, яка полягає в тому, що неможливість провести управлінням Пенсійного фонду перевірку відповідності запису довідки первинним документам через проведення АТО, не може покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості (справи №583/392/17, №234/3038/17, №360/1628/17, №219/4550/17).
Відтак, застосовуючи загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова у перерахунку та виплаті позивачу пенсії на підставі означених довідок є протиправною, адже в них чітко відображений період роботи, розмір отриманих заробітних плат, особовий рахунок та відомості про нарахування страхових внесків до пенсійного органу, а про місцезнаходження та адресу підприємства, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідок, відповідач обізнаний. В свою чергу, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що надана позивачем довідка про заробітну плату від 20.08.2016 №216 не може бути враховано при перерахунку пенсії позивача.
Стосовно врахування до страхового стажу періоду позивача навчання у Донецькому національному технічному університеті.
Приписами ст. 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, приписами п. 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Колегією суддів зі змісту матеріалів справи встановлено, у трудовій книжці позивача відсутній запис щодо періоду навчання у Донецькому національному технічному університеті.
Водночас, відповідно до диплому серії НОМЕР_1 позивач у 1976 році вступив до Донецького політехнічного інституту та рішенням Державної екзаменаційної комісії від 09.06.1986 року йому присвоєно кваліфікацію інженера-механіка.
Також, апеляційним судом встановлено, що позивачем відповідачу-2 надано архівну довідку Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" № 170/19-15 від 15.05.2019 року, зі змісту якої вбачається, що позивач був зарахований 01.09.1976 року студентом денної форми навчання до Донецького політехнічного інституту, а 09.06.1986 року відрахований зі складу студентів у зв`язку із закінченням навчання. Також, довідка містить відомості про перейменування цього навчального закладу.
Відтак, застосовуючи загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги та відхиллено доводи про неможливість врахувати для перерахунку пенсії довідку про навчання від 15.05.2019 №170/19-15, оскільки вона видана установою, що знаходиться на території непідконтрольній українській владі.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення інших позовних вимог, оскільки вони стосуються процедурних дій пенсійного органу, пов`язаних із процесом здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу.
Крім того, ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, оскільки судом першої інстанції зокрема вирішено визнати протиправним та скасувати рішення № 056750002402 від 10.09.2021 року прийняте відділом перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у перерахунку пенсії згідно заяви позивача від 09.09.2021 року № 11922, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вирішив стягнути з відповідача-1 на користь позивача судові витрати. 
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями  316,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 160/24934/21– залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко