ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року		Справа № 460/1010/21 пров. № А/857/10180/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року (суддя Борискін С.А., м.Рівне, повний текст складено 28 червня 2022 року), -
ВСТАНОВИВ :
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУПФ) в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу з 09.08.2020 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон);
зобов`язати ГУПФ здійснити ОСОБА_1 з 09.08.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статті 39 Закону, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік). 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 1 липня 2021 року, яке набрало законної сили 23.09.2021, позов задоволено (далі – Рішення суду).
14.06.2022 позивач до суду першої інстанції подав заяву про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення (далі – Заява). У вказані Заяві просить здійснити судовий контроль за виконанням Рішення суду та зобов`язати ГУПФ подати звіт про виконання зазначеного рішення.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року відмовлено у задоволенні Заяви.
Не погодившись із постановленню ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі з посиланням на окремі обставини справи, позивач-заявник не погоджується із способом обрахунку його пенсії, що здійснений ГУПФ на виконання Рішення суду. Вказує, що за період з 09.08.2020 по 31.01.2022 відповідач має нарахувати 204230 грн. Крім того, відповідач має виплачувати підвищення у розмірі 13000, а не 4200 грн. Зазначає, що лише встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, а саме подання відповідачем звіту, забезпечить належне виконання Рішення суду.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні Заяви, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, зазначені в такій Заяві, не дають суду можливості для застосування судового контролю за виконанням судового рішення, визначеного статтею 382 КАС.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статей 14, 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою статті 382 КАС передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Так, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові 14 травня 2020 у справі №800/320/17.
Згідно із частиною другою статті 382 КАС за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, частиною першою статті 382 КАС передбачено право суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту і накладенням штрафу. Одночасно, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами (вказані висновки щодо застосування положень статті 382 КАС викладені у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 640/13988/19 висловлено позицію, відповідно до якої адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. 
З матеріалів справи видно, що на звернення позивача щодо виконання судового рішення ГУПФ листом від 13.01.2022 повідомлено ОСОБА_1  про  те, що на виконання Рішення суду проведено відповідний перерахунок його пенсії з 09.08.2020 по 31.01.2022 та нараховано доплату в сумі 72258,01, яка буде виплачуватись за наявності відповідного фінансування. Починаючи з 01.02.2022 пенсія позивачу буде виплачуватися у розмірі 5933,08 грн у тому числі 4204 грн підвищення відповідно до статті 39 Закону.
В силу вимог статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України (далі – БК) будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Неможливість самостійного виконання відповідачем Рішення суду у цій справі в частині виплати позивачу перерахованої пенсії в сумі 72258,01 грн обумовлюється відсутністю у відповідача належного фінансового забезпечення та коштів, необхідних для виплати вказаної заборгованості.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 373/436/17, 15 травня 2020 року у справі № 812/1813/18, 21 травня 2020 року у справі № 310/6910/16-а та 19 лютого 2020 року у справі № 821/1491/17, невиконання боржником (пенсійним органом) судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу (пенсіонеру) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
При цьому, вимога заявника щодо того, що Рішення суду має виконуватися шляхом виплати йому коштів у тих розмірах, які ним розраховані у Заяві та апеляційній скарзі не призведе до швидшої виплати заборгованої суми, чи ефективного захисту порушеного права скаржника у вигляді належного виконання Рішення суду, а створить ситуацію за якої позивач будучи незадоволеним поданим звітом кожного разу буде змушений звертатися до суду про подання такого звіту аж поки йому не будуть виплачені кошти по заборгованості пенсії у тих сумах, які він вважає належними.
В розглядуваному випадку виплата коштів на виконання Рішення суду не залежить від суб`єктивного волевиявлення ГУПФ, а від виділення таких коштів ПФУ з Державного бюджету.
З огляду на викладені обставини та наведені норми права, апеляційний суд вважає, що Рішення суду в частині нарахування та виплати основного розміру пенсії заявника є виконана в належний спосіб, в частині ж виплати заборгованості у розмірі 72258,01 грн виконується з урахуванням виділених з Державного бюджету на виплату заборгованостей по виконанню рішень судів коштів. Ознак ухиляння чи навмисного невиконання судового рішення з боку відповідача судом не встановлено.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Разом з тим, до суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про відкликання апеляційної скарги на підставі статті 303 КАС.
Згідно частини третьої статті 303 КАС особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Зважаючи на те, що вказане клоптання скаржником подано після відкриття апеляційного провадження та призначення справи до апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для його задоволення.
Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 308, 311, 312, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкликання апеляційної скарги відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний