Постанова
Іменем України
 
27 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 143/1486/19
провадження № 61-16570св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мишковська Тетяна Миколаївна, на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року у складі судді Бойка А. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б., Стадника І. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті вона протягом шести місяців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки не знала, що ОСОБА_3 заповітом від 19 лютого 2007 року заповіла належну їй земельну ділянку (земельний пай) дочці ОСОБА_2 , яка є її сестрою. 
ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги за законом, яка має інвалідність 3 групи з дитинства (повна глухонімота), зазначає, що про існування заповіту на земельну ділянку дізналася лише у листопаді 2019 року, у зв`язку з чим має намір успадкувати зазначене майно, однак через пропуск вказаного строку наразі не має можливості прийняти спадщину померлої.
Також ОСОБА_1 вважає, що те, що вона не знала про існування заповіту на земельну ділянку, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , посилаючись на статтю 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просила суд визначити їй додатковий строк (у три місяці) для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач не надала суду безспірних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк. Посилання позивача на те, що вона не знала про існування заповіту, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2021 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мишковська Т. М., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просила скасувати рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Підставою касаційного оскарження рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18 (провадження № 61-14962св19).
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на вимоги статті 63 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або робити яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Однак державний нотаріус, отримавши від  ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , у якій було зазначено про існування інших спадкоємців, не вжив передбачених законом заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про відкриття спадщини.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мишковська Т. М., не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мишковська Т. М., на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2021року залишено без руху для усунення недоліків.
 
У листопаді 2021 року заявником у встановлений судом строк недолік касаційної скарги усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2021 року поновлено ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мишковська Т. М., строк на касаційне оскарження рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2021року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мишковська Т. М., на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2021року і витребувано із Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу № 143/1486/19.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мишковська Т. М., не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 05 червня 2007 року Виконкомом Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с. 5).
 
ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а. с. 4).
 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 2,1982 га, що розташована на території Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області (а. с. 23).
 
Відповідно до заповіту від 19 лютого 2007 року ОСОБА_3 заповіла свій земельний пай, якій належить їй, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 034019, виданим 10 липня 2002 року Оратівською районною державною адміністрацією, який знаходиться в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області, а також майновий пай, який належить їй згідно з свідоцтвом на право власності серії НОМЕР_4 , виданим 10 травня 2002 року Чернявською сільською радою, своїй дочці ОСОБА_2 (а. с. 22).
 
Згідно з матеріалами спадкової справи № 216/2007 щодо майна померлої ОСОБА_3 , у визначений законом строк ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері ОСОБА_3 (а. с. 127-130) та оформила свої спадкові права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадкування за законом має місце лише у разі, коли воно не змінено заповітом спадкодавця. Так, відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, повинен подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 
 
Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
 
Згідно із пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також у разі відсутності інших спадкоємців, які б могли дати таку письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадкоємців, які б могли дати таку письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
 
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.
 
У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17 (провадження № 61-21751св18) зазначено, що «вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій».
 
Оцінюючи доводи заявника про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
Суд має враховувати тривалість пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. 
 
Юридичною необізнаністю та похилим віком спадкоємця не підтверджуються доводи про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, об`єктивних причин, які стали перешкодою для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, заявником не наведено.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
 
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач не надала суду безспірних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, оскільки позивач знала про смерть матері та була присутня на її похованні. ЇЇ необізнаність про наявність заповіту, яким ОСОБА_3 заповіла належну їй земельну ділянку сестрі позивача - ОСОБА_2 , не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.
Незнання про існування заповіту та спадкового майна не позбавляло позивача права звернутися для отримання правової допомоги та відповідних роз`яснень до нотаріуса.
Зазначені обставини розцінюються судом як недоведеність поважності причин пропуску звернення до суду з даним позовом протягом дванадцяти років з часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
 
Також колегія суддів не приймає до уваги посилання заявника в касаційній скарзі на те, що судами першої та апеляційної інстанцій застосовані норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18 (провадження № 61-14962св19), оскільки висновки у цій справі, і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження                           № 14-446цс18)).
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мишковська Тетяна Миколаївна, залишити без задоволення.
 
Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк

            І. А. Воробйова

          Р. А. Лідовець