ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 вересня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 729/1064/21
Головуючий у першій інстанції – Булига Н. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/757/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
із секретарем – Шкарупою Ю.В., 
учасники справи: ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 січня 2022 року (місце ухвалення – м. Бобровиця) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації,
                                        В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації. В обгрунтування посилалась на те, що відповідно до рішення Бобровицького районного суду від 16.03.2021 за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину автомобіля Фольсваген КАДДІ, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого за відповідачем ОСОБА_2 . Позивачка посилається, що користуватися вказаним транспортним засобом вона не може, оскільки відповідач чинить перешкоди, крім того, встановити де на даний час знаходиться автомобіль позивачка не має можливості. На пропозицію сплатити їй половину вартості автомобіля відповідач добровільно не погоджується, а виділити в натурі 1/2 частину фактично не можливо.
Посилаючись на ч. 2 ст. 364, 365 ЦК України та на позиції Верховного суду України у справі № 760/789/19, № 127/7029/15-ц, та враховуючи ринкову вартість автомобіля, яка становить 180 000 грн, позивачка у позові просить стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля в сумі 90 000 грн, та припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля Фольсваген КАДДІ, д.н.з. НОМЕР_1 після повного стягнення грошової компенсації.
Рішенням Бобровицького районного суду від 24.01.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на  користь  ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Фольксваген КАДДІ,  д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі  90 000 грн.
Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину транспортного засобу автомобіля Фольксваген КАДДІ, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, з дня отримання матеріальної компенсації вартості її частки ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн у рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Обгрунтовуючи рішення суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та з врахуванням неподільності майна, встановлення неприязних стосунків між стронами щодо спільного володіння майном яке є неможливим, з врахуванням останньої практики Верховного Суду, факт згоди позивачки ОСОБА_1 на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користується транспортним засобом, який є спільною частковою власністю, суд дійшов висновку, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період спільного проживання, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно, при цьому судом визнано неналежним доказом висновок ринкової вартості транспортного засобу, складений 30.11.2021, яким встановлено вартість автомобіля Фольксваген КАДДІ, 2006 року випуску, наданий відповідачем, який у сукупності із іншими доказами є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву вартість автомобіля, про що зазначено у самому звіті про оцінку транспортного засобу та який базується лише на припущеннях та не спростовує вимог позивачки про вартість спірного автомобіля.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бобровицького районного суду від 24.01.2022 та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості частини автомобіля Фольксваген КАДДІ д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 33 014 грн.
За доводами апеляційної скарги рішення суду є незаконним та необгрунтованитм.
Заявник посилається, що при винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не правильно надав оцінку доказам, а саме звіту №085-21 про оцінку транспортного засобу, складеного 30.11.2021, та безпідставно залишив його поза увагою посилаючись на те, що він зроблений на припущеннях оцінювача. Апелянт посилається, що вартість майна, яка підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, у підтвердження ним було надано вказаний вище звіт, який зроблений на підставі відповідної Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а також Національного стандарту №1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових прав», та за результатами дослідження, враховуючи поточний технічний стан досліджуваного транспортного засобу, суб`єкт оціночної діяльності зробив висновок, що ринкова вартість майна - транспортного засобу Фольксваген КАДДІ складає 66 028 грн. Заявник зазначає, що заперечень щодо визначення ринкової вартості та звіту про оцінку позивачем не надано, що свідчить про погодження з результатами проведеної оцінки.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Вислухавши суддю-доповідача, позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали даної справи та справи № 729/931/20 (2/729/38/21), апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що згідно заочного рішення Бобровицького районного суду від 16.03.2022, яке набарало законної сили, за ОСОБА_1 визнано, зокрема, право власності на 1/2 частину автомобіля Фольксваген КАДДІ, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого на ОСОБА_2 (а.с. 136-140 справа № 729/931/20).
В обгрунтування позову позивачкою ОСОБА_1 до позовної заяви надано інформаційний витяг з сайту продажу автомобілів «Авторіа» щодо ринкової вартості автомобілів Фольксваген КАДДІ, 2006 року випуск з якого вбачається,  що середня ціна автомобіля Фольксваген КАДДІ, 2006 року випуску з відповідними технічними характеристиками становить 141 987 – 233 073 гривень (а.с. 8).
Матеріали справи містять звіт № 085-21 про оцінку транспортного засобу складеного 30.11.2021, який було надано відповідачем, згідно висновку якого ринкова вартість майна – транспортного засобу VOLKSWAGEN CADDY, 2006 року випуску, складає: 66 028 грн (а.с. 29-42).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, та з врахуванням неподільності майна, встановлення неприязних стосунків між стронами щодо спільного володіння майном яке є неможливим, з врахуванням останньої практики Верховного Суду, факт згоди позивачки ОСОБА_1 на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користується транспортним засобом, який є спільною частковою власністю, суд дійшов висновку, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період спільного проживання, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно, при цьому судом визнано неналежним доказом висновок ринкової вартості транспортного засобу, складений 30.11.2021, яким встановлено вартість автомобіля Фольксваген КАДДІ, 2006 року випуску, наданий відповідачем, який у сукупності із іншими доказами є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву вартість автомобіля, про що зазначено у самому звіті про оцінку транспортного засобу та який базується лише на припущеннях та не спростовує вимог позивачки про вартість спірного автомобіля.
З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з”ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують, враховуючи наступне.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63 та частиною першою статті 65 СК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 71 СК України, частини другої статті 364 ЦК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Дослідивши матеріали цивільної справи № 729/931/20 (2/729/38/21) судом встановлено, що в позовній заяві про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на майно, придбане під час спільного проживання позивачка ОСОБА_1 , крім іншого, в позові посилається на те, що вона разом з відповідачем ОСОБА_2 придбали у 2012 році автомобіль Фольксваген КАДДІ д.н.з. НОМЕР_1 , вартість якого становила 8 000 доларів США, що в еквіваленті станом на 2012 рік становило 64 000 грн, вказані обставини відповідачем ОСОБА_2 спростовані не були та заперечень останнього не містять.
Доведеним є те, що спірний автомобіль набутий сторонами за час спільного проживання сторін, є їхньою спільною сумісною власністю, що не заперечувалось відповідачем та встановлено заочним рішенням Бобровицького районного суду від 16.03.2021, та згідно якого за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину спірного автомобіля, не містять матеріали справи і заперечень відповідача щодо вартості визначеної у позові. 
Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля в сумі 90 000 грн, ОСОБА_1 визначила середньоринкову вартість спірного автомобіля в розмірі 180 000 грн обґрунтовуючи витягом з офіційного сайту продажу автомобілів «Авторіа» з зазначенням відповідних технічних характеристик трансопротного засобу згідно даних технічного паспорту (а.с. 7), марку, модель, рік випуску тощо (а.с. 8).
Однак, відповідач не погоджується з визначеною позивачкою вартості спірного транспортного засобу в сумі, посилаючись при цьому на поданий до суду першої інстанції звіт № 085-21 про оцінку транспортного засобу складений 30.11.2021, згідно висновку якого ринкова вартість майна – транспортного засобу VOLKSWAGEN CADDY, 2006 року випуску, складає: 66 028 грн.
Проте, з наданого звіту № 085-21 про оцінку транспортного засобу складеного 30.11.2021, вбачається, що оцінювачем ринкова вартість визначена на основі зовнішнього візуального огляду транспортного засобу, при цьому підставою визначеної у звіті вартості є лише витяги з сайту продажу автомобілів «RST» в пошуковій системі якої для визначення вартості авто, крім інших характеристик транспортного засобу, встановлено пошук в межах вартості від 2800 до 3500 доларів США. Крім того вбачається, що дослідження спірного автомобіля оцінювачем для встановлення ринкової реальної оцінки спірного транспортного засобу здійснено не було, як вбачається до звіту № 085-21 про оцінку транспортного засобу складеного 30.11.2021 (а.с. 38-41) додано фото транспортних засобів, які є технічно не справними, мають пошкодження та не відповідають даним технічного паспорту, іншого кольору.
З врахуванням викладеного вище не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що при винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не правильно надав оцінку доказам, а саме звіту №085-21 про оцінку транспортного засобу, складеного 30.11.2021.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Таким чином, оскільки спірний автомобіль був набутий у власність сторонами за час їх спільного проживання, відтак, є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, однак, відповідно до статті 183 ЦК України є неподільною річчю, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за належну їй 1/2 частку в спірному автомобілі у розмірі 90 000 грн, відповідає вимогам закону.
З урахуванням вимог чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд першої інстанції  прийшов до правильного висновку, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період спільного проживання, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину автомобіля в розмірі 90 000 грн. 
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З врахуванням наведеного та за відсутності порушення норм матеріального права, а також норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, суд апеляційної інстанції розглянув справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги, оскільки не наділений повноваженнями виходу за межі вимог скарги для зміни рішення суду на підставі ч. 4 ст. 376 ЦПК Країни.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст рішення складено 15.09.2022.
             Головуючий                                                         Судді: