ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5900/22 Справа № 212/5171/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.,
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Троценко Олеся Миколаївна, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року, яке ухвалене суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 червня 2022 року, -
ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила у вересні 2021 року, до ОСОБА_2 про стягнення боргу та пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів.
В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2011 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку( доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.06.2011 року до повноліття дитини. 
На підставі зазначеного рішення, 11.10.2011 року видано виконавчий лист №2-2927/11. 
23.03.2018 року відкрито виконавче провадження №56049751 з примусового виконання виконавчого листа. 
Відповідач ОСОБА_2 обов`язків по утриманню сина не виконував, тому за період з січня 2018 року по 19.02.2021 року утворилась заборгованість по аліментах у сумі 56942,29 грн. 
Державним виконавцем в зв`язку з наявності заборгованості встановлено тимчасове обмеження відповідачу у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі. 
Оскільки відповідач їздить на роботу за кордон, тому він звернувся до позивачки з проханням укласти мирову угоду, в якій зазначити, що він сплатить борг по аліментах на протязі 3-х років. 
На підставі заяви ОСОБА_1 від 18.02.2021 року державний виконавець Уманський С.А. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.02.2021 року та постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України. 
Однак відповідач вже наступного дня відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання та оформлювати мирову угоду. Тому позивачка звернулась до державного виконавця з заявою про відмову в закритті виконавчого провадження. 
До теперішнього часу відповідачем не погашена заборгованість в сумі 56942,29 грн., тому ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 56 942,29 гривень, пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 55 795,94 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 56 942,29 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (неустойку) за заборгованість по сплаті аліментів у сумі 55 095, 94 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь держави судовий збір в розмірі 1816,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Троценко О.М., подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи. 
Вказує, що державним виконавцем не надсилались відповідачу постанови про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, про закінчення виконавчого провадження та довідка – розрахунок про стягнення аліментів, розрахунок заборгованості.
Вважає, що позивачка мала оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження, з посиланням на ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», що нею не було зроблено.
Вказує, що вина ОСОБА_2 у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість по аліментам виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем.
Наполягає на тому, що у відповідача - платника аліментів, відсутня вина у виникненні заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим він надає свій розрахунок пені, який вважає правильним, а розрахунок, наданий позивачкою, вважає виконаним з істотними порушеннями.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Троценко О.М., до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Лозицький О.П., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необгрунтовану – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 серпня 2011 року, в справі №2-2927/11, стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.06.2011 року до повноліття дитини.(а.с.6)
Постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Уманським С.А. від 23.03.2018 року, при примусовому виконанні виконавчого провадження №56049751 з виконання виконавчого листа №2-2927/11, відкрито виконавче провадження. (а.с.124)
Відповідно до довідки-розрахунку про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі ј частини, виданої Покровським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг, починаючи з 01.01.2018 року загальна сума нарахованих аліментів за період з 01.01.2018 року по 01.06.2018 року становить 10 380,00 грн., загальна сума сплачених аліментів за вказаний період становить 2400,00 грн., загальна сума боргу по аліментах, станом на 01.06.2018 року, становить 7980,00 грн. (а.с.127).
Постановою державного виконавця від 08.06.2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , в зв`язку з наявністю заборгованості за виконавчим листом, станом на 01.06.2018 року, в сумі 7980,00 грн., що перевищує суму платежів за аліментами за 3 місяці. (а.с.129).
Постановою державного виконавця від 19.02.2021 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, в зв`язку з утворенням заборгованості за сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 19.02.2021 року за період з 01.01.2018 року по 01.09.2021 року в сумі 100 156,42 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.(а.с.131-132).
19.02.2021 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявами про відмову від стягнення боргу по аліментах з ОСОБА_2 в зв`язку з мировою угодою та поверненням без виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .. Претензій до боржника та державного виконавця не має.(а.с.134-135)
Постановою державного виконавця від 23.02.2021 року скасовано тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України за заявою стягувача ОСОБА_1 в зв`язку з мировою угодою, претензій до боржника ОСОБА_2 не має, станом на 23.02.2021 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.(а.с.136-137).
Постановою державного виконавця від 23.02.2021 року на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.139-140).
ОСОБА_1 23.02.2021 року, вх. №2657, звернулась до начальника Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про залишення без розгляду її заяви про відсутність заборгованості до боржника ОСОБА_2 від 18.02.2021 року (а.с.141).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам вважав їх доведеними та такими, що підлягають задоволенню, зазначаючи, що встановленою сумою заборгованості є сума визначена державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), довідка від 27.05.2021 року, за період з січня 2018 року по 19 лютого 2021 року в розмірі 56942,29 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вважав, що заборгованість та прострочення по сплаті аліментів виникли з вини відповідача, тому дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо сплати відповідачем пені за період з квітня 2018 року по лютий 2021 року згідно наведеного судом розрахунку. На переконання суду, стягнення пені в такому розмірі відповідатиме вимогам ч.1 ст. 196 СК України та принципам розумності, пропорційності і справедливості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відтак, обов`язок утримувати дитину – це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.
Частиною 3 статті 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження», і вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір.
Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Враховуючи, що регулювання сімейних правовідносин здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності (ч.9 ст.7 СК України), колегія суддів вважає, що, визначаючи розмір пені за допущену заборгованість зі сплати аліментів за період з січня 2018 року по лютий 2021 року в розмірі 55795,94 грн., суд першої інстанції вірно застосував порядок розрахунку пені, визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що державним виконавцем не надсилались відповідачу постанови про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, про закінчення виконавчого провадження та довідка – розрахунок про стягнення аліментів, розрахунок заборгованості, колегія суддів не бере до уваги, оскільки порушення державного виконавця не є предметом спору у дані справі.
Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що позивачка мала оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження, що нею не було зроблено, колегія судів не бере до уваги, оскільки це, відповідно до норми статті, на яку посилається відповідач, не є обов`язком стягувачки.
Колегія судів, перевіряючи надані сторонами розрахунки пені у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів, погоджується з розрахунком наведеним судом першої інстанції, який здійснений з урахуванням обмежень, передбачених ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України.
Посилання відповідача на те, що вина  ОСОБА_2  у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість по аліментам виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем є безпідставними, оскільки, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що судом першої інстанції було враховано. 
Крім того, відповідач, знаючи про наявну заборгованість, не оскаржував її наявність та розрахунок. 
Відповідно до статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року)
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374,  375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Троценко Олеся Миколаївна, – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого  районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2022 року.

Головуючий:         
                                       
Судді