ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 жовтня 2022 року           справа №200/6722/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Хлібодарівської сільської територіальної громади, ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі  №200/6722/21 (головуючий І інстанції Черникова А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Хлібодарівської сільської територіальної громади про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, -

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
-зобов`язати відповідача видати позивачу трудову книжку, належно оформлену відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників в день ухвалення судового рішення;
-стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з розрахунку 711,77 грн. за кожен робочий день з 18 листопада 2020 року по день ухвалення судового рішення з нарахуванням та виплатою єдиного соціального внеску;
-стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування в розмірі 21353,10 грн. за затримку розрахунку при звільненні в 30 календарних днів без відрахувань;
-стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що з 12 листопада 2015 року працювала на посаді сільського голови Діанівської сільської ради. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року №710-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області» територія Діанівської територіальної громади, представницьким органом якої була Діанівська сільська рада, після перших місцевих виборів 25 жовтня 2020 року увійшла до складу Хлібодарівської сільської територіальної громади з представницьким органом - Хлібодарівська сільська рада (перейменована в грудні 2020 року в Хлібодарівську сільську територіальну громаду).
17 листопада 2020 року о 10.00 годині відбулась перша сесія Хлібодарівської сільської ради, на якій головою комісії проінформовано раду про підсумки перших виборів депутатів і сільського голови Хлібодарівської сільської ради. Також, позивачу листом було повідомлено про припинення повноважень депутатів та голови відповідної сільської ради з моменту проведення першої сесії Хлібодарівської сільської ради. Отже,  17 листопада 2020 року був днем  звільнення позивача з посади сільського голови.
01.12.2020 р. позивач звернулась до голови Хлібодарівської сільської ради щодо оформлення належним чином її звільнення та виплати компенсації за невикористані основні щорічні і додаткові відпустки посадової особи місцевого самоврядування, середнього заробітку за весь час затримки виплат по день фактичного розрахунку. Проте, відповідач протиправно відмовився від здійснення як запису у трудовій книжці, так і від виплати компенсації та середнього заробітку. (а. с. 1-12, том 1).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Хлібодарівську сільську територіальну громаду  внести запис у трудову книжку ОСОБА_1 про її звільнення з обраної посади голови Діанівської сільської ради у зв`язку з припиненням повноважень з 17 листопада 2020 року на підставі пп. 4п. 2розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16.04.2020р.№ 562«Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад», ч. 1ст. 42 Закону України № 280/97- ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».
Стягнуто з Хлібодарівської сільської територіальної громади  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 18 листопада 2020 року по 30 листопада 2021 року (день ухвалення судового рішення) в сумі 181501,35 грн. з нарахуванням належних відрахувань.
Стягнути з Хлібодарівської сільської територіальної громади  на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить:
-змінити рішення в частині обчислення періоду вимушеного прогулу, який визначити з 18.11.2020 року по день ухвалення рішення за результатом апеляційного розгляду;
-змінити рішення в частині зміни розміру моральної шкоди з 1000 грн на 5000 грн;
-скасувати рішення в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні та в цій частині прийняти постанову про стягнення з відповідача 21353,10 грн. за затримку розрахунку при звільненні в 30 календарних днів без відрахувань;
-змінити рішення в частині зобов`язання відповідача внести запис в трудову книжку позивача про її звільнення, доповнивши словами «і видати її»;
-внести зміни в мотивувальну частину, замінивши слова «з моменту прийняття присяги головою Хлібодарівської сільської ради, Хлібодарівська сільська рада стала правонаступником», на слова «з дня набуття повноважень новообраною Хлібодарівською сільською радою Хлібодарівська сільська рада стала правонаступником» ;
-доповнити мотивувальну частину рішення висновком про визначення документом, який є підставою для внесення запису про звільнення позивача – протокол першого пленарного засідання першої сесії Хлібодарівської сільської ради 8 скликання від 17.11.2020 року.
Обґрунтування апеляційної скарги позивача.
Наслідком невидачі трудової книжки в день звільнення є порушення права на працевлаштування, яке призводить до вимушеного прогулу, та виникнення права на отримання допомоги по безробіттю. Порушення прав на отримання трудової книжки та розрахунку в день звільнення – це два різні види порушення, що не виключають один одне та не є наслідком одне одного, а лише об`єднані підставою виникнення – закінченням строку повноважень позивача. Тому і відповідальність за порушення зазначених прав визначена різними нормами – відповідно ч.6 ст.235 та ст.117 КЗпП, хоча і розраховуються  з середнього заробітку працівника. Отже вимога про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вимога про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні мають різне правове регулювання. Чинним законодавством не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, підстави для зменшення розміру відшкодування за затримку виплати розрахунку в день звільнення позивачу відсутні. Розмір такого відшкодування в сумі 21353,1 грн співмірний з розміром розрахунку в день звільнення в сумі 32565,62 грн та часом затримки в 30 днів. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми ст.117 та ст.235 КЗпП.
Суд першої інстанції неправильно визначив період вимушеного прогулу протягом 255 робочих днів. Цей період становить 259 робочих днів, отже на користь позивача підлягає стягненню не 181501,35 грн, а 184348,43 грн.
Суд першої інстанції, в порушення приписів пп.9 п.6-1 розділу 5 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» з урахуванням змін, внесених  Законом №1009, неправильно визначив  день набуття повноважень новообраною радою.
Суд першої інстанції не зазначив в рішенні підставою для внесення запису в трудову книжку протокол першого пленарного засідання першої сесії Хлібодарівської сільської ради 8 скликання від 17.11.2020 року. Але без цього неможливо виконати рішення суду про належне оформлення трудової книжки відповідачем.
Суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано зменшив розмір моральної шкоди на користь позивача.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги відповідача.
Суд першої інстанції неправильно визначив дату правонаступництва Хлібодарівською сільською радою (17.11.2020), якою є дата набуття чинності Законом №1009 з 06.12.2020 року. Отже, оскільки повноваження позивача закінчилися 17.11.2020 року та на цю дату у відповідача повноважень ще не було, тому саме позивач зобов`язана була 17.11.2020 року видати розпорядження про звільнення та оформити трудову книжку відповідно до Інструкції №110 з записом про своє звільнення. Таким чином, у відповідача відсутня вина в затримці видачі трудової книжки позивачу, оскільки в день припинення повноважень позивача трудова книжка зберігалась в Діанівській сільській раді, тому обов`язок видачі трудової книжки покладався саме на голову Діанівської сільської ради.
На підставі зазначеного відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 є громадянином України (а. с. 13, т. 1).
Відповідач, Хлібодарівська сільська територіальна громада за місцезнаходженням: 85766, Донецька область, Волноваський район, с. Хлібодарівка, вул. Центральна, буд. 17, код ЄДРПОУ 03331393 є органом місцевого самоврядування та суб`єктом владних повноважень.
Оригінал трудової книжки позивача свідчить про наступне:
- за записом № 21 від 12.11.2015 р. позивач обрана на посаду сільського голови Кіровської сільської ради Волноваського району Донецької області, згідно рішення сесії сільської ради від 11.11.2015 р. VII/1-2;
- за записом № 22 від 12.04.2017 р. Кіровська сільська рада Волноваського району Донецької області перейменована на Діанівську сільську раду, відповідно до рішення сесії від 12.04.2017 р. № VII/16-117.
Дані записи ані печаткою юридичної особи публічного права, ані підписом посадовою особи Діанівської селищної ради не засвідчені.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року №710-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області» територія Діанівської територіальної громади, представницьким органом якої була Діанівська сільська рада, після перших місцевих виборів 25 жовтня 2020 року увійшла до складу Хлібодарівської сільської територіальної громади.
Хлібодарівською сільською радою Волноваського району Донецької області VIII скликання 17 листопада 2020 року на пленарному засіданні першої сесії Хлібодарівської сільської ради була проведена перша сесія, на якій була оголошена перерва до отримання роз`яснень Центральної виборчої комісії щодо порядку реєстрації новообраного сільського голови та надання документів, необхідних для проведення реєстрації (а. с. 171-175, том 1).
Хлібодарівською сільською радою Волноваського району Донецької області VIII скликання 27 листопада 2020 року прийнято рішення щодо обрання та реєстрації новообраного голови Хлібодарівської сільської ради та прийняття присяги ОСОБА_2 (а. с. 156-158, том 1).
Стверджуючи про протиправність управлінського волевиявлення відповідача з приводу не внесення запису до трудової книжки про її звільнення, позивач ініціював даний спір.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-III(далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
На підставі абзацу третього статті 3 Закону №2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою.
Як визначено абзацом 2 частини першої статті 10 Закону №2493-ІІІ прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посаду сільського, селищного, міського голови в порядку, встановленому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Згідно частини першої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97 (далі – Закон №280/97) повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 51 Закону №280/97 виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.
Згідно частини восьмої статті 45 Закону №280/97 повноваження місцевої ради, обраної на позачергових, повторних або перших виборах, закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної ради, обраної на наступних (чергових або позачергових) виборах.
Підпунктом 4 пункту 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» від 16 травня 2020 року №562-ІХ (далі – Закон №562) встановлено, що повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, припиняються в день набуття повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних на перших місцевих виборах у 2020 році відповідно до підпункту 2 цього пункту, яким визначено, що у 2020 році перші місцеві вибори депутатів сільських, селищних, міських рад і відповідних сільських, селищних, міських голів територіальних громад, території яких затверджені Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, проводяться одночасно з черговими місцевими виборами 2020 року.
Відповідно до пункту 6-1 розділу V Закону №280/97 до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно - територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень:
1) у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі - сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (далі - розформовані територіальні громади) (…);
4) сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту (…);
9) юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою (…)
На підставі частини третьої статті 8-3 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» від 5 лютого 2015 року №157-VIII (далі – Закон №157) об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади.
Відповідні юридичні особи - сільська, селищна, міська рада, її виконавчий комітет об`єднаної територіальної громади є правонаступниками прав та обов`язків відповідних юридичних осіб - сільської, селищної ради, її виконавчого комітету територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади.
Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що в день набуття повноважень новообраною Хлібодарівською сільською радою припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади.
Днем набуття повноважень Хлібодарівською сільською радою є 17 листопада 2020 року  -  день першої сесії Хлібодарівської сільської ради VІІІ скликання.
Таким чином, 17 листопада 2020 року набула повноважень сформована територіальна громада Хлібодарівська сільська рада VІІІ скликання, а розформована територіальна громада - Діанівська сільска рада - припинила свої повноваження.
Саме з моменту набуття повноважень територіальною громадою Хлібодарівської сільської ради 17 листопада 2020 року, а не з з моменту прийняття присяги головою Хлібодарівської сільської ради, як помилково визначив в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції -  Хлібодароівська сільська рада стала правонаступником всього майна, прав та обов`язків Діанівської сільської ради Волноваського району Донецької областію.
Отже,  день першої сесії новообраної ради 17.11.2020 року буде останнім днем роботи осіб, які займають зазначені виборні посади, проте відповідач листом від 09 грудня 2020 року №411 повідомив позивача про оформлення трудових книжок особою, яка відповідальна за кадрову роботу у відповідному ОМС із записом про звільнення з роботи (припинення повноважень на підставі пп. 4 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 562) (а. с. 41, том 1).
На підставі вищезазначеного є безпідставними доводи відповідача, що датою правонаступництва Хлібодарівською сільською радою є дата набуття чинності Законом №1009 з 06.12.2020 року і що на дату 17.11.2020 року у відповідача не було повноважень на внесення  запису в трудову книжку ОСОБА_1 про звільнення.
В  зв`язку з чим, саме на відповідача покладено обов`язок внести запис у трудову книжку ОСОБА_1 про її звільнення з виборної посади селищного голови Діанівської сільської ради Волноваського району Донецької області, у зв`язку з припиненням повноважень, з 17 листопада 2020 р. на підставі пп. 4 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України №562, ч. 1 ст. 42 Закону України № 280/97.
На підставі статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Як визначено пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» (далі – постанова №301)   трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі – Інструкція) записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. 
Згідно пункту 2.4 Інструкції всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
На підставі пункту 2.27 Інструкції  запис  про  звільнення  у  трудовій книжці працівника провадиться з  додержанням   таких  правил:  у  графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 – дата звільнення; у графі 3 - 
причина звільнення;  у  графі  4  зазначається  на  підставі  чого 
внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
Днем звільнення вважається останній день роботи.
Як свідчать матеріали справи (акт приймання-передачі трудових книжок від 11 січня 2021 року) оригінал трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 з трудовими книжками інших працівників у кількості 6 штук, були передані колишнім секретарем Дінанівської сільської ради ОСОБА_3 та прийняті старостою Хлібодарівської сільської ради ОСОБА_4 (а. с. 49, том 1).
Підсумовуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним та ефективним захистом порушених прав позивача є покладення обов`язку на відповідача внести запис у трудову книжку ОСОБА_1 про її звільнення з обраної посади голови Діанівської сільської ради у зв`язку з припиненням повноважень з 17 листопада 2020 року на підставі пп. 4 п. 2розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №562, ч. 1ст. 42 Закону України № 280/97.
При цьому, відповідно до вимог п.2.27 Інструкції  необхідно також зобов`язати відповідача в графі 4 трудової книжки зазначити підставу внесення запису – протокол першого пленарного засідання першої сесії Хлібодарівської сільської ради 8 скликання від 17.11.2020 року, на що не звернув уваги суд першої інстанції.
Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач просила зобов`язати відповідача не тільки внести відповідний запис до її трудової книжки про звільнення, а також зобов`язати видати позивачу її трудову книжку.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню в частині зміни рішення суду першої інстанції:
-доповненням резолютивної частини рішення обов`язком відповідача видати трудову книжку позивачу;
- в мотивувальній частині заміною словосполучення «з моменту прийняття присяги головою Хлібодарівської сільської ради, Хлібодарівська сільська рада стала правонаступником», словосполученням «з дня набуття повноважень новообраною Хлібодарівською сільською радою Хлібодарівська сільська рада стала правонаступником»;
-доповненням мотивувальної та резолютивної частини рішення підставою для внесення запису про звільнення позивача – протокол першого пленарного засідання першої сесії Хлібодарівської сільської ради 8 скликання від 17.11.2020 року.
Щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
На підставі частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100(далі - Порядок №100).
Як визначено пунктом  2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
На підставі пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як свідчить довідка Діанівської сільської ради Волноваського району Донецької області від 17.11.2020 р. № 394/02-22 середньоденна заробітна плата позивача становить 711,77 грн. (а. с. 40, том 1).
Період затримки розрахунку при звільненні складає з 18 листопада 2020 р. (наступний день після звільнення) до 18.12.2020 року (день остаточного розрахунку з позивачем (а.с.42, том 1), тобто  23 робочі дні.
Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить  16370,71 грн. (711,77 грн. Х 23 робочих днів), та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
Суд першої інстанції взагалі не надав в своєму рішенні оцінки позовним вимогам про стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, однак відмовив в задоволенні цієї частини позову, що обумовлює задоволення в цій частині апеляційної скарги ОСОБА_1 та стягнення  на її користь з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 16370,71 грн. з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
Щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Затримка видачі трудової книжки перешкоджає працевлаштуванню працівника, а тому тягне обов`язок власника виплатити працівникові середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, викликаного невидачею (затримкою видачі) трудової книжки. 
Як вже зазначалося вище, порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Порядком №100.
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Середньоденна заробітна плата позивача становить 711,77 грн.
Період затримки видачі трудової книжки (час вимушеного прогулу)  становить з 18 листопада 2020 р. (наступний день після звільнення) до 30 листопада 2021 року (день ухвалення судом першої інстанції рішення), тобто 259 робочих днів, а не 255 робочих днів, як помилково визначив суд першої інстанції.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить  184348,43 грн. (711,77 грн. Х 259 робочих днів), а не 181501,35 грн, як помилково визначив суд першої інстанції, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Верховним судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17 зазначено, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
В постанові Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі №464/3789/17 викладена правова позиція, згідно якої виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2ст. 77 КАС України).
Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пункті 5 цієї ж постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У своєму позові позивач вказує на факт протиправної поведінки відповідача щодо порушення її трудових прав не внесенням відповідного запису в трудову книжку, не видачею трудової книжки, а відтак і причинного зв`язку з виникненням в неї моральних страждань.
Враховуючи протиправність бездіяльності відповідача щодо невидачі позивачу трудової книжки з відповідним записом про звільнення, тривалість такої бездіяльності, порушення трудових прав позивача такою бездіяльністю, співмірність суми відшкодування спричиненої шкоди, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн, оскільки позивачем не доведено з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди 5000 грн, та якими доказами це підтверджується.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги позивача та зміні рішення суду першої інстанції.
Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки в межах її доводів судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача не вбачається.
Відповідно до статті 139 КАС України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі за подання апеляційної скарги в розмірі 3900 грн.
Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Хлібодарівської сільської територіальної громади, ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі  №200/6722/21 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі  №200/6722/21 – задовольнити частково.
В мотивувальній частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі  №200/6722/21 замінити словосполучення «з моменту прийняття присяги головою Хлібодарівської сільської ради, Хлібодарівська сільська рада стала правонаступником», словосполученням «з дня набуття повноважень новообраною Хлібодарівською сільською радою Хлібодарівська сільська рада стала правонаступником»; доповнити мотивувальну частину рішення підставою для внесення запису про звільнення позивача – протокол першого пленарного засідання першої сесії Хлібодарівської сільської ради 8 скликання від 17.11.2020 року.
Абзац другий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі  №200/6722/21 доповнити реченням наступного змісту: «підстава – протокол першого пленарного засідання першої сесії Хлібодарівської сільської ради 8 скликання від 17.11.2020 року, - та зобов`язати Хлібодарівську сільську територіальну громаду видати ОСОБА_1 трудову книжку».
В абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі  №200/6722/21 слова та цифри  « в сумі 181501,35 грн. (сто вісімдесят одна тисяча п`ятсот одна гривня 35 коп.), з нарахуванням належних відрахувань» замінити словами та цифрами «184348,43 грн. (сто вісімдесят чотири тисячі триста сорок вісім гривень 43 копійки) з відрахуванням податків та обов`язкових платежів».
Після абзацу третього резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі  №200/6722/21 додати абзац наступного змісту: «Стягнути з Хлібодарівської сільської територіальної громади (місцезнаходження юридичної особи: 85766, Донецька область, Волноваський район, с. Хлібодарівка, вул. Центральна, буд. 17, код ЄДРПОУ 03331393) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 16370,71 грн.(шістнадцять тисяч триста сімдесят гривень 71 копійка) з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі  №200/6722/21 – залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хлібодарівської сільської територіальної громади (місцезнаходження юридичної особи: 85766, Донецька область, Волноваський район, с. Хлібодарівка, вул. Центральна, буд. 17, код ЄДРПОУ 03331393) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 )  судовий збір у розмірі 3900 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 03 жовтня 2022 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                І.Д. Компанієць

Судді                                                                                         А.В. Гайдар

                                                                                                   Е.Г. Казначеєв