П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/27492/21	

Категорія: 104020000                                                                                                    Головуючий в 1 інстанції: Бойко О. Я.
                                                                                                                                  Час і місце ухвалення:   м.Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів                       –  Бітова А. І.
                                    –  Ступакової І. Г.
 при секретарі –  Піть І. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року по справі за позовом громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №51032300011464 від 09.11.2021 року та зобов`язати здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні, - 

В С Т А Н О В И Л А :

Громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 09.11.2021 року № 51032300011464 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
зобов`язати Головне управління Державної міграційної    служби в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування вимог зазначається, що 03.03.2020 позивачка звернулась до відповідача із заявою-анкетою про обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , яка отримана 15.09.2010, у зв`язку із непридатністю посвідки для подальшого використання.
Відповідач за результатами розгляду заяви-анкети позивачки прийняв рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання оскільки дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.
Представник позивача, звернулась з адвокатським запитом № 10 від 01.09.2021 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (яким видано дозвіл на імміграцію позивачки та вперше документовано посвідкою на постійне проживання) для отримання інформації та копії документів щодо наявності скасування дозволу на імміграцію позивачки.
Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області своїм листом повідомило, що рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачки не приймалось.
20.10.2021 позивачка повторно звернулась до відповідача із заявою-анкетою про обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , з пакетом документів, які передбачені чинним законодавством, у зв`язку із непридатністю посвідки для подальшого використання.
Відповідач повторно розглянув заяву анкету позивачки та прийняв рішення від 09.11.2021 № 51032300011464 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп.3 пункту 62 Порядку № 321 (дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію).
Після ознайомлення з матеріалами особової справи та особистому прийомі у начальника ГУ ДМС в Одеській області представником позивача встановлено, що при прийнятті рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання відповідачем не встановлений факт порушення вимог законодавства з боку позивача щодо оформлення посвідки, а тому відсутні передбачені законом підстави для прийняття оскаржуваного рішення. Отже, позивачка вважає, що відповідач порушив її законні права та інтереси.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 09.11.2021 № 51032300011464 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної    служби в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) 00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Державна міграційна служба України не є правонаступником Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, а створена як орган владних повноважень з тими ж функціями. ГУ ДМС в Одеській області є територіальним органом ДМС України, який розпочав свою діяльність з 01 серпня 2012 року та не є правонаступником Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. ГУ ДМС в Одеській області не приймало рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання та взагалі його основні завдання, функції та повноваження ДМС України було визначено лише 06 квітня 2011 року.
Відповідно до ст. ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», враховуючи рішення Ради суддів України від 24.02.2022 року № 09, наказом голови П`ятого апеляційного адміністративного суду № 9-до/с від 28.02.2022 року, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду у П`ятому апеляційному адміністративному суді в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи.
З апеляційних скарг вбачається, що апелянти просять розгляд справи проводити за їх участю, а тому  розгляд справи призначено у режимі відеоконференції.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що Громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам, ОСОБА_1 , прибула у 2007 році на територію України, переїхавши до свого чоловіка, ОСОБА_2 , громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам, якого 27.02.2004 було документовано посвідкою на постійне проживання в Україні (на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти).
У 2009 р., на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" відділом ГІРФО ГУМВС України в Київській області позивачу видана посвідка на постійне проживання в Україні, серії НОМЕР_2 від 15.05.2009, строком дії - безстроково. 
10.09.2010 позивачка звернулась до ВГІРФО ОМУ ГУМВС в Одеській області із заявою про переоформлення її посвідки на постійне проживання, до якої додала Посвідку серії НОМЕР_2 від 15.05.2009.
01.07.2010 Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації осіб ОМУ ГУМВС України в Одеській області звернулось с запитом №30/1134 до ВГІРФО ГУМВС України в Київській області для отримання інформації щодо надання позивачці дозволу на імміграцію в Україну та підтвердження або спростування факту видачі посвідки серії НОМЕР_2 від 15.05.2009. 
Листом від 30.08.2010 № 17/вх.3233 ВГІРФО ГУМВС України в Київській області повідомило, що позивачці надано дозвіл на імміграцію на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" та документована посвідкою на постійне проживання в України НОМЕР_2 від 15.05.2009.
15.09.2010 позивачка отримала нову посвідку на постійне проживання від ВГІРФО ОМУ ГУМВС в Одеській області серії НОМЕР_1 строком дії - безстроково.
03.03.2020 позивачка звернулась до відповідача із заявою-анкетою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із непридатністю посвідки для подальшого використання.
Листом від 27.05.2020 відповідач звернувся до Центрального міжрегіонального управлення ДМС у м. Києві та Київській області, в якому просив надати довідку за результатами перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну та копію дозволу на імміграцію. 
Листом від 29.05.2020 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянств Центрального міжрегіонального управлення ДМС у м. Києві та Київській області повідомило відповідача, що після прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину СРВ Ле Тхань Хонг Хіеп, ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області буде прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну його дружині (позивачці).
Рішенням від 25.06.2020 № 51032300003368 відповідач відмовив в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.
Представник позивачки звернулась з адвокатським запитом №6 від 17.07.2020 до відповідача в якому просила: надати інформацію обґрунтування підстав для відмови в оформленні та видачі посвідки на постійне проживання позивачки; надати посвідченні копії всіх документів, які стали підставою для прийняття рішення  від 25.06.2020 № 51032300003368 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання позивачці; надати посвідченні копії рішення і обґрунтованого висновку із зазначенням підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину СРВ Та ОСОБА_3 , якщо причиною відмови в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання є скасування наданого йому дозволу на імміграцію.
Відповідач листом відповів, що в ході перевірки матеріалів справи про залишення позивачки на постійне проживання в Україні стало відомо, що дозвіл на імміграцію в Україну заявниці був наданий відділом ГІРФО ГУМІВС України в Київській області на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про імміграцію" як особі, яка є дружиною іммігранта, який був документований посвідкою на постійне проживання відділом ГІРФО ГУМВС України в Одеській області. На запит до ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області була отримана відповідь про те, що підтвердити законність надання дозволу на імміграцію в Україну позивачки не вбачається за можливе, оскільки відповідно до повідомлення ГУ ДМС України в Одеській області, надання дозволу імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання чоловіка заявниці було здійснено усупереч Закону України "Про імміграцію" та підлягає скасуванню.
Після прийняття рішення про скасування чоловіку позивачки дозволу на імміграцію в Україну, ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області, буде прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію його дружині (позивачці).
На підставі пп.3 п. 62 Порядку, було прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) позивачці посвідки на постійне проживання, у зв`язку з неможливістю підтвердити законність надання заявниці дозволу на імміграцію в Україну. 
Представник позивачки звернулась з адвокатським запитом № 10 від 01.09.2021 до Центрального міжрегіонального управлення ДМС у м. Києві та Київській області для отримання інформації та копії документів, стосовно того, чи приймалось рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачки. 
Листом 09.09.2021 Центральне міжрегіонального управлення ДМС у м. Києві та Київській області повідомило, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачки не приймалось. 
20.10.2021 позивачка повторно звернулась до відповідача с заявою-анкетою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з непридатністю посвідки для подальшого використання. 
Рішенням від 09.11.2021 № 51032300011464 відповідач відмовив в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 4 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.
19.11.2021 відповідачем прийнято висновок про внесення змін до рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання позивачки, яким внесено виправлення у вказане рішення, де у підставах для відмови зазначено підпункт 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відсутні будь-які обставини, які свідчать про надання позивачу у 2009 році дозволу на імміграцію на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. При цьому наголосив на тому, що посилання відповідача на Наказ ДМС України від 20.12.2019 № 343, яким посвідку на постійне проживання, видану чоловіку позивачки, було визнано недійсною та скасовано, що у майбутньому призведе до прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачки є припущенням, що не повинно впливати на право позивачки отримати (обміняти) посвідку на постійне проживання, оскільки на час ухвалення судового рішення відсутні докази скасування дозволу на імміграцію позивачки. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.
Правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України "Про правовий статус іноземців" № 3929-ХІІ від 04.12.1994, а також  Законом України "Про імміграцію" № 2491-ІІІ від 07.06.2001.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», свобода пересування це - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час.
Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.
Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.
Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".
Відповідно до частини 1 абзаців першого і четвертого статті 1 Закону № 2491 - III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.
Відповідно до п.3 Порядку № 321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.
Відповідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про імміграцію" Кабінет Міністрів України затверджує зразок посвідки на постійне проживання, правила та порядок її оформлення і видачі.
Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321 (далі - Порядок №321, в редакції на момент звернення позивача за обміном посвідки та прийняття оскаржуваного рішення про відмову в оформленні посвідки).
Відповідно до п. 6 Порядку № 321 у разі втрати або викрадення посвідки іноземцю або особі без громадянства замість втраченої або викраденої оформляється та видається нова посвідка    в порядку, встановленому для її обміну.
Так, згідно з п.п. 7 Порядку № 321 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства
документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).
Відповідно до п.п.9, 14, 16, 19 Порядку №321 оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).
ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміном.
Документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.
У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається іноземцю або особі без громадянства та здається ними під час отримання нової посвідки.
Положеннями п. 21 Порядку № 321 встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у п.п.32-34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.
У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.
Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених п.17 цього Порядку.
Відповідно до п. 43 Порядку № 321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки визначені п. 62 Порядку № 321.
Підпунктом 3 п.62 Порядку №321 передбачено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли, зокрема, дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивачка звернулася до ГУДМС в Одеській області із заявою-анкетою від 20.10.2021 року про обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , з пакетом документів, які передбачені чинним законодавством, у зв`язку із непридатністю посвідки для подальшого використання.
Відповідач не заперечує, що подана позивачем заява та додані до неї документи відповідають наведеним вимогам Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321.
Також, відповідач не заперечує, що під час проведення перевірки поданої позивачем заяви було підтверджено факти отримання ним дозволу на імміграцію в Україну, оформлення та видачі позивачу посвідки на постійне проживання.
В свою чергу, підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання відповідачем визначено пп. 3 п. 62 Порядку № 321, згідно якого територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли  дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.
Проте, відповідачем не визначено, які саме дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек та які відповідно не підтверджують надану позивачем інформацію, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що при видачі ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання була проведена перевірка законності залишення позивача на постійне проживання на території України, будь-яких підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію виявлено не було та визнано позивачку такою, що має дозвіл на імміграцію, що мало наслідком надання посвідки на постійне проживання в Україні. Вказане рішення є чинним.
Тобто, з 2009 року позивачка користувалася посвідкою на постійне проживання в Україні, маючи обґрунтоване сподівання на належне виконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень під час оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.
Колегія суддів, звертає увагу на те, відповідачем не надано доказів того, що позивачем подано свідомо неправдиві відомості, документи, що містили недостовірні дані або підроблені, допущено порушення при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні.
Більш того, колегія суддів наголошує, що доказів щодо скасування позивачу дозволу на імміграцію відповідачем не надано та останнім у спірних правовідносинах розглядалось питання щодо обміну позивачу посвідки на постійне проживання, а тому, відповідно відповідач не може посилатись на положення п. 6 ч. 2    ст. 4 Закону України «Про імміграцію», яким регулюється питання щодо надання дозволу на імміграцію.
Фактично відповідач, при наявності у позивача чинного дозволу на імміграцію, не здійснив обмін позивачу посвідки на постійне проживання у зв`язку з непридатністю посвідки для подальшого використання без наявності підстав для відмови у такому обміні посвідки, які передбачені Порядком  № 321.
В свою чергу, за наявності чинного дозволу на імміграцію, який отриманий позивачкою ще у 2009 році, та відповідно за відсутності рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію із визначенням відповідних підстав для прийняття такого рішення, відповідач не може посилатись на відсутність підстав для отримання позивачем дозволу на імміграцію та відмовляти позивачу у обміні посвідки на постійне проживання, адже такі дії відповідача суперечать вимогам Закону України «Про імміграцію», Порядку № 321.
Фактично відповідач створив несприятливі умови для позивача, оскільки він, маючи чинний дозвіл на імміграцію, не може здійснити обмін посвідки на постійне проживання та не може оскаржити рішення про скасування дозволу на імміграцію, оскільки таке рішення не прийнято.
Крім того, в апеляційній скарзі, ГУДМС України в Одеській області посилалося на те, що не є правонаступником Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб та не несе відповідальності за прийнятим ним рішенням.
Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи апелянта, з огляду на наступне.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України №346 від 28 березня 2011 року "Про ліквідацію урядових органів" ліквідовано Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, положення про який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2002 року №844 (втратив чинність 18 квітня 2011 року), відповідно до п.1 якого Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі - Департамент) є урядовим органом, що функціонує у системі МВС, відповідальний перед Кабінетом Міністрів України, підзвітний та підконтрольний Міністрові внутрішніх справ. Департамент, управління (відділи) у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи), відділи (сектори) у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб міських, районних управлінь, відділів МВС (далі - підрозділи), пункти тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становлять службу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, керівним органом якої є Департамент.
Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого указом Президента України №405/2011 від 06 квітня 2011 року, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України (далі - Міністр) є Державна міграційна служба України (ДМС України). ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №626 від 17 липня 2012 року "Про функціонування ДМС" організовано комісійну передачу територіальним органам та підрозділам ДМС матеріалів щодо виконання законодавства про громадянство, видачі паспорта громадянина України, видачі тимчасового посвідчення громадянина України, видачі свідоцтва про належність до громадянства України, реєстрації місця проживання фізичних осіб, надання дозволу на імміграцію в Україну, видачу посвідки на постійне проживання, видачу посвідки на тимчасове проживання, тощо.
За приписами п.4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360, ДМС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, приймає рішення про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу, здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в України, тощо.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що ліквідація Державного департаменту з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб не тягне за собою автоматичне скасування прийнятих цим органом рішень.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання (щодо обміну посвідки) є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимог про зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає наступне.
В межах цієї справи та спірних правовідносин, з огляду на предмет правового регулювання для відповідача, як суб`єкта владних повноважень, існувало лише два варіанти встановлених законодавством дій, як то прийняти рішення про видачу посвідки на постійне проживання в Україні позивачу (здійснення обміну посвідки) або відмови у такій видачі.
Як встановлено за матеріалами справи, за наслідками розгляду поданої заяви позивача та документів на обмін посвідки на постійне проживання, відповідачем відмовлено у видачі такої посвідки на підставі пп. 3 п. 62 Порядку № 321.
Розглядаючи дану справу, судом встановлено, що відповідачем не було виявлено невідповідностей даних поданої позивачем заяви щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні та доданих до неї документів, ідентифіковано позивача та підтверджено факт отримання раніше ним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні, доказів щодо прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію із визначенням відповідних підстав для прийняття такого рішення, скасування посвідки відповідачем не надано, а прийняте відповідачем рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання (про відмову у обміні посвідки) є протиправним.
За таких обставин, в межах цієї справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив порушення втручання у дискреційні повноваження відповідача, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 310, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено та підписано 20 вересня 2022 року . 

Головуючий суддя:                                                                                 О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                    А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                    І. Г. Ступакова