ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6247/22 Справа № 209/810/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА", про стягнення шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У березні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА", про стягнення шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди.
       В обґрунтування позову зазначив,що 29 вересня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю «БАЗ А 079.14» н.з. НОМЕР_1 , та автомобілем Ауді А2 н.з. НОМЕР_2 . 
       Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.10.2019 року по справі № 209/3000/18 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 .
       Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
       Про настання страхового випадку було повідомлено ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Огляд транспортного засобу проводився в жовтні 2019 року та встановлено неможливість відновлення після ДТП. На підставі цього ПрАТ СК «ПЗУ Україна» встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 21 149,49 грн. Дані кошти були перераховані на рахунок ОСОБА_1 18.12.2020 року, що підтверджуються банківською квитанцією. Крім того, за 700 доларів США було продано авто під розборку, що складає 19 446 гри.
       Однак, зазначене відшкодування не відповідає реальній сумі збитків. 
       Зазначений автомобіль було придбано в 2018 року за 9 800 злотих, що складає 70 854 грн. 
       Отже, позивачкою понесені значно більші збитки, аніж отримане страхове відшкодування. 
       На сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 30 258, 51 грн. 
       При зверненні до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позивачу було повідомлено, що різниця у відшкодуванні полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля та орієнтовна вартість авто зазначеного року, а відповідно до року випуску автомобіля його вартість складає не більш як 1 500 доларів. 
       Страховою компанією не було враховано модель авто, та не проводилась оцінка ринкової вартості авто. Аналіз цін на автомобіль Ауді А2 2002р. з пробігом до 150км на основній авто торгівельній площадці Польщі otomoto.pl зазначає діапазон цін на таке авто від 9900 до 12900 злотих. 
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 30 258,51 грн; стягнути з ОСОБА_2 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10 000,00 грн; стягнути з ОСОБА_2 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908, 00 грн.
       Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА", про стягнення шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди — відмовлено.
       Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.10.2019 року, встановлено, що ОСОБА_2 29 вересня 2019 року о 14 годині 30 хвилин керував автобусом марки «БАЗ А 079.14», державний номерний знак НОМЕР_1 , та, рухаючись по Єлизаветівському шосе в м. Кам`янське в напрямку с. Єлизаветівка, в порушення вимог п. 13.1 ПДР, не вибрав безпечну швидкість та дистанцію, та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Audi А2», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні ушкодження ОСОБА_2 визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподаткованих доходів громадян, що становить 340,00 грн. (а.с.4).
       Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який керував «БАЗ А 079.14», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) № ЕР.191327010 у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до якого розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн, розмір франшизи становить 2000 грн. 00 коп.
       04.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до ПрАТ СК «ПЗУ Україна».
       07.11.2019 року було проведено огляд автомобіля «АUDI А2» н.з. НОМЕР_2 , та складено протокол технічного огляду КТЗ, який було складено у присутності довіреної особи власника ОСОБА_3 .
       Відповідно до проведеного Дослідження спеціаліста автотоварознавця 1208Е SOS_- 191104-188819 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 02.12.2019 року вартість відновлюваного ремонту із врахуванням фізичного зносу (з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали) складає 102 947,58 грн., вартість ТЗ до ДТП – 54 204,26 грн.
       Згідно розрахунку визначення заподіяної шкоди № 775/12/19 визначеному в аварійному сертифікаті від 06.12.2019 року ринкова вартість автомобіля «АUDI А2» н.з. НОМЕР_2 , з врахуванням пошкоджень наявних після ДТП, складає: 31 054,77 грн.
       На підставі Дослідження спеціаліста автотоварознавця 1208Е SOS_-191104-188819 та аварійного сертифіката від 06.12.2019 року, було визначено розмір страхового відшкодування: 54204,26 грн. - 31054,77 грн. - 2000,00 грн. = 21149,49 грн.
       Згідно змісту позову позивачу здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 21149,49 грн. на підтвердження чого надано скріншот зарахування на картку(а.с.8).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної вартості автомобіля, не спростовано визначений страховиком розмір майнової шкоди, заподіяної власнику автомобіля; вимоги щодо стягнення моральної шкоди є не доведеними. 
       Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       За положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
       Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
       Судом встановлено, що в ДТП, яке сталося 29.09.2019 року винним є водій ОСОБА_2 що підтверджено постановою суду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована.
       Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
       За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
       Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
       За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
       Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
       Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (надалі - ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.
       У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.
       Виконання страховою компанією свого обов`язку з відшкодування шкоди, спричиненої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не звільняє останню від відшкодування шкоди, розмір якої перевищує відшкодування, виплачене відповідно до указаного закону.
       У такому випадку правовий інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повній мірі реалізує мету свого існування. Інакше законодавчо закріплена обов`язковість страхування цивільно-правової відповідальності втрачає сенс, оскільки настання страхового випадку не тягне реалізацію договору, обов`язковість якого встановлена законом.
       Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
       Згідно з пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
       Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
       Таким чином, у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
       Розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. 
       З матеріалів справи не убачається, чи при зверненні до страхової компанії позивач визнав належний йому автомобіль фізично знищеним та чи згодний він був передати страховій компанії залишки транспортного засобу.
       Проте, наданий ПрАТ СК «ПЗУ Україна» розрахунок розміру страхового відшкодування (з яким позивач погодився), свідчить про те, що він виконаний для випадку, коли потерпіла особа не визнає належний йому автомобіль фізично знищеним і не погоджується передати його залишки страховій компанії. 
       Таким чином у спірному випадку у страховика виник обов`язок з відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, хоча розмір такого відшкодування є меншим від страхової суми (ліміту відповідальності). 
       Встановлено, що відповідно до проведеного Дослідження спеціаліста автотоварознавця 1208Е SOS_- 191104-188819 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 02.12.2019 вартість відновлюваного ремонту із врахуванням фізичного зносу (з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали) складає 102 947,58 грн., вартість ТЗ до ДТП – 54 204,26 грн. 
       Згідно розрахунку визначення заподіяної шкоди № 775/12/19 визначеному у аварійну сертифікаті від 06.12.2019 року ринкова вартість автомобіля «АUDI А2» н.з. НОМЕР_2 , з врахуванням пошкоджень наявних після ДТП, складає: 31 054,77 грн. 
       Оскільки ринкова вартість належного позивачу автомобіля «АUDI А2» н.з. НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди складала 54 204,26 грн, а розмір ринкової (залишкової) вартості пошкодженого колісного транспортного засобу який залишився у позивача складав - 31 054,77 грн, то відповідно до вищенаведених положень ст. 29, п. 30.2 статті 30 вищевказаного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачу належить до відшкодування 23 149,49 грн, що покривається полісом № ЕР.191327010 ПрАТ СК «ПЗУ Україна».
       Позивачка отримала визначену страховиком суму страхового відшкодування у розмірі 21 149,49 грн (23 149,49 грн - 2000,00 грн (франшиза)), що підтверджується матеріалами справи. 
       Таким чином у спірному випадку страховик виконав обов`язок з відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, хоча розмір такого відшкодування є меншим від страхової суми (ліміту відповідальності). 
       Натомість, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не обґрунтована визначена нею сума реальної вартості пошкодженого майна (збитків), не надані належні та допустимими докази про предмет доказування, при цьому додана до позову роздруківка з сайту otomoto.pl не може бути прийнята судом як доказ дійсної вартості транспортного засобу, оскільки такий доказ не є належним та допустимим, не підтверджує реальну вартість пошкодженого автомобіля (збитків) позивачки. 
       Позивачкою не надано до суду висновку автотоварознавчої експертизи щодо встановлення дійсної (ринкової) вартості пошкодженого автомобіля, відповідних клопотання не заявлено. Тоді як встановлено та не заперечувалося позивачкою, що автомобіль вже проданий на запчастини. 
       Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
       Згідно зі ст. 12 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
       Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
       На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2000 гривень не відшкодований страхувальником, вона підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.
       Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
       Згідно частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
       Частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
       Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
       Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
       У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
       На думку колегії суддів, душевні страждання позивача після ДТП є підставою для стягнення з відповідача  ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди.
       При цьому колегія суддів враховує, що умислу в діях відповідача у скоєнні ДТП не було, а позивачу страховиком виплачено страхове відшкодування за спричинені матеріальні збитки.
       Проаналізувавши дійсні обставини справи, характер і тривалість моральних страждань позивача, відсутність грубої необережності та умислу в діях  ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виплачене страхове відшкодування за спричинені матеріальні збитки, колегія суддів вважає, що слід визначити компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       У зв`язку з наведеним рішення суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди до ОСОБА_2 слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. В решті рішення суду слід залишити без змін.
       Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
       Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 676,63 грн
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
       Рішення Дніпровського районного суду м. ніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди до ОСОБА_2 – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 2 000 грн.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн.
       В решті рішення суду – залишити без змін. 
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 676,63 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: