Постанова                                    
Іменем України                    
 
06 жовтня 2022 року                                
м. Київ
 
справа № 152/485/21
 
провадження № 61-5318св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Шаргородська міська рада Вінницької області, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Полігасом Володимиром Миколайовичем, на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року у складі судді Славінської Н. Л. та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

 

Короткий зміст позовної заяви
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шаргородської міської ради Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.
Позовна заява мотивована тим, що 07 листопада 2016 року він звернувся  до приватного нотаріуса Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюка І. М. із заявою про оформлення спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Зазначав, що постановою приватного нотаріуса Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюка І. М. від 07 листопада 2016 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в квітні 2013 року в права спадкоємця після смерті матері ОСОБА_3 вступив його брат - ОСОБА_3 , а також в матеріалах спадкової справи                         № 34/2013 міститься заява ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини від 09 листопада 2012 року.
 
На дату звернення до суду з позовом власником спадкового майна                           є ОСОБА_2 - донька його покійного брата ОСОБА_3 .
 
Про існування заяви про відмову від прийняття ним спадщини                            від 09 листопада 2012 року він дізнався у серпні 2016 року вже після смерті брата ОСОБА_3 і заперечує факт написання заяви такого змісту ,                   у зв`язку із чим звертався до правоохоронних органів, однак вважав, що адекватного реагування на його звернення з боку правоохоронних органів не було.
 
Заяву про відмову від прийняття спадщини від 09 листопада 2012 року вважав недійсним правочином, оскільки ця заява підписана не ним, ОСОБА_1 , а іншою особою, яка не мала на це права, отже, вона не відповідала та не відповідає його волі і не спрямована на реальне настання наслідків, що нею обумовлені.
 
Посилався на те, що Кримчук Н. П. , яка станом на листопад 2012 року була секретарем Івашковецької сільської ради, на заяві про відмову від прийняття спадщини від 09 листопада 2012 року посвідчила не справжній його підпис, чим допустила порушення вимог законодавства України.
 
За таких обставин вважав, що заява про відмову від прийняття спадщини від 09 листопада 2012 року, посвідчена секретарем Івашковецької сільської ради Кримчук Н. П., є недійсною.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив визнати недійсною заяву ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини від 09 листопада                  2012 року, посвідчену секретарем Івашковецької сільської ради                 Кримчук Н. П.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини                              від 09 листопада 2012 року з підстави відсутності волевиявлення позивача внаслідок хворобливого фізичного стану та з підстави невідповідності її закону, відсутності волевиявлення на реальне настання наслідків правочину, є безпідставними.
 
Суд зазначив, що у посвідчувальному написі на примірниках заяви ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини відсутнє зазначення про хворобу чи інші причини неможливості прибуття до приміщення сільської ради та неможливості підписання заяви про відмову від спадщини, що підтверджує факт прибуття позивача до приміщення сільської ради для вчинення вказаної нотаріальної дії 09 листопада 2012 року.
 
Районний суд вважав, що позивачем не доведено факту порушення його прав з боку відповідачів. Разом з тим, медичні документи про хворобливий стан здоров`я позивача не підтверджують тих обставин, на які він посилається, про те, що за станом здоров`я він не міг рухатися, самостійно прибути до приміщення сільської ради та підписати заяву про відмову від спадщини.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року апеляційну скаргу Полігаса В. М. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог зроблений унаслідок повного з`ясування обставин справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.
 
Суд апеляційної інстанції вважав правильними висновки районного суду про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відмова від прийняття спадщини від 09 листопада 2012 року суперечить положенням ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, або що він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, або волевиявлення його не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, або що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.
При цьому апеляційний суд зазначив, що позивачем не додано жодного медичного документу, який підтверджував би такий стан здоров`я останнього, за якого неможливо було б вчинення правочину. Надані позивачем медичні документи про його хворобливий стан здоров`я не підтверджують тих обставин, на які він посилається, зокрема про те, що за станом здоров`я він не міг рухатися, самостійно прибути до приміщення сільської ради та підписати заяву про відмову від спадщини.
 
Судом апеляційної інстанції враховано, що у шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений у статті 1270 ЦК України, позивач спадщини після смерті матері не прийняв, а заява від 09 листопада                    2012 року про відмову від прийняття спадщини подана нотаріусу тільки                 25 квітня 2013 року, тобто поза межами строку, встановленого у частині першій статті 1273 ЦК України для відмови від прийняття спадщини, тому вона не мала правових наслідків як для самого позивача, так і для спадкоємця ОСОБА_3 , котрий оформив спадщину, про що зазначено нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії                             від 07 листопада 2016 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що заява про відмову від прийняття спадщини від 09 листопада 2012 року є недійсною, оскільки вона підписана не ним, а іншою особою, яка не мала на це права, отже, оскаржувана заява не відповідала його волі та не спрямована на реальне настання наслідків, що нею обумовлені.
Вважає сфальшованими або недобросовісними висновки почеркознавчих експертиз, оскільки він не відмовлявся від спадщини після смерті матері. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                   ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі                                 № 273/175/16-ц (провадження № 61-1753св18), від 11 квітня 2018 року              у справі № 334/1221/16-ц (провадження № 61-5590св18), від 23 січня              2020 року у справі № 705/2897/16-ц (провадження № 61-21641св18) та                 від 18 листопада 2021 року у справі № 521/2076/19 (провадження                     № 61-17312св20), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Філатова А. В. подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, відтак, оскаржувані судові рішення скасуванню не підлягають.
 
Зазначає, що причиною відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину є не наявність його заяви про відмову від прийняття спадщини, яку він нібито не підписував, а пропуск ним строку звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У червні 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У серпні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_3                              в с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (том 1, а. с. 5).
 
Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв та оформив син -          ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи                      № 34/2013 від 25 квітня 2012 року (том 1, а. с. 46-72).
 
ОСОБА_1 у строки, встановлені ЦК України, спадщини не приймав,                а звернувся до нотаріуса лише 07 листопада 2016 року, проте, приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу    Цимбалюком І. М. відмовлено позивачеві у вчиненні нотаріальної дії -            у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що прийнято постанову (том 1, а. с. 6).
 
Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначив, що 25 квітня 2013 року до нього звернувся син померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_3 , котрий у своїй заяві вказав, що спадкоємцем є також ОСОБА_1 , але нотаріусом встановлено, що спадщину після смерті матері прийняв тільки ОСОБА_3 , який проживав зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини, а ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття в установлений законом строк до нотаріальної контори не подавав, із спадкодавцем постійно не проживав, тому, відповідно до вимог статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
 
У зв`язку із наведеним, нотаріусом 25 квітня 2013 року була заведена спадкова справа, в межах якої видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 .
 
Крім того, нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначив, що у матеріалах спадкової справи є заява ОСОБА_1 про те, що він спадщини не прийняв, на неї не претендує, звертатися до суду для продовження строку для прийняття спадщини не буде, яка надійшла до нотаріальної контори 25 квітня 2013 року, тобто з порушенням строків для подання такої заяви, передбачених статтею 1273 ЦК України,                 а тому її наявність чи відсутність не обмежувала право спадкоємця ОСОБА_3 на отримання у спадок усього спадкового майна (том 1,  а. с. 6).
 
Судами встановлено, що наявні два примірники відмови ОСОБА_1 від спадщини від 09 листопада 2012 року, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, один примірник міститься у матеріалах спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 № 34/2013 від 25 квітня 2012 року (том 1, а. с. 53, на звороті), а другий примірник зберігається у Шаргородській міській раді,           до складу якої увійшло с. Івашківці. 
 
Заяви ОСОБА_1 про відмову від спадщини після смерті                   ОСОБА_3 від 09 листопада 2012 року зареєстрована в Реєстрі нотаріальних дій Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області за № 66, стягнуто державного мита 0,34 грн.
 
Справжність підпису ОСОБА_1 у вказаних двох примірниках заяв про відмову ОСОБА_1 від спадщини від 09 листопада 2012 року засвідчено секретарем виконкому Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області Кримчук Н. П., зазначено про те, що підпис зроблено ОСОБА_1 у її присутності, особу                ОСОБА_1 , який підписав документ, нею встановлено та його дієздатність перевірено.
 
В журналі реєстрації нотаріальних дій Івашковецької сільської ради, зокрема, у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Івашковецької сільської ради на 2012 рік, який оглянуто в судовому засіданні 16 лютого 2022 року, під номером нотаріальної дії 66 зазначено вчинення                          09 листопада 2012 року нотаріальної дії - посвідчення підпису у заяві про відмову; прізвище, ім`я, по-батькові фізичної особи, для якої вчиняється нотаріальна дія - ОСОБА_1 , документ, що встановлює його особу - паспорт НОМЕР_1 , виданий 13 серпня               2002 року; сума сплаченого державного мита - 0,34 грн; наявний підпис особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії (аркуш 54 Журналу реєстрації нотаріальних дій).
 
Судом першої інстанції досліджено матеріали цивільної справи                           № 152/186/17 у справі за позовом ОСОБА_1 до Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у яких наявні три висновки судової почеркознавчої експертизи щодо підписів позивача у заяві про відмову від спадщини від 09 листопада 2012 року та у Журналі реєстрації нотаріальних дій, згідно з якими судом встановлено, що підписи позивача у оспорюваній заяві та в Журналі вчинені ним самим.
 
Згідно з висновком експертів від 28 серпня 2017 року № 3821/3822/17-21 (аркуші 186-190 тому 1 справи № 152/186/17): 
«4. Підпис в заяві про те, що ОСОБА_1 спадщини після смерті матері не приймав і на неї не претендує, посвідчений 09 листопада 2012 року секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області Кримчак Н. П., яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 34/2013 року від імені ОСОБА_1 - виконаний самим ОСОБА_1 . 
5. Підпис в заяві про те, що ОСОБА_1 спадщини після смерті матері не приймав і на неї не претендує, посвідчений 09 листопада 2012 року секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області Кримчак Н. П., оригінал якої знаходиться в матеріалах спадкової сільської ради від імені ОСОБА_1 - виконаний самим ОСОБА_1 . 
6. Підпис в реєстрі нотаріальних дій Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області за № 66 від 09 листопада             2012 року «підпис» ОСОБА_1 - виконаний самим ОСОБА_1 »
 
У висновку експертів від 19 січня 2018 року № 20465/20466/17-32 (аркуші 17-27 тому 2 справи № 152/186/17) зазначено, що: 
«2. Підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «Підпис:» у заяві                                від 09 листопада 2012 року, яка складена від імені ОСОБА_1 (документ знаходиться в матеріалах Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області), виконано ОСОБА_1 . 
3. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області за 2012 рік, номер нотаріальної дії № 66, дата вчинення нотаріальної дії 09 листопада 2012 року, виконано ОСОБА_1 ».
 
Згідно з висновком експерта від 04 травня 2018 року за №1.1-0045:18 (аркуші 108-114 тому 2 справи № 152/186/17): 
«1. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» в заяві про те, що ОСОБА_1 спадщини після смерті матері не приймав і на неї не претендує, посвідчений 09 листопада 2012 року секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області (в нижньому правому куті документа міститься відтиск прямокутного штампу приватного нотаріуса Шаргородського районного нотаріального округу) виконаний ОСОБА_1
2. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» в заяві про те, що ОСОБА_1 спадщини після смерті матері не приймав і на неї не претендує, посвідчений 09 листопада 2012 року секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області (без відтиску прямокутного штампу приватного нотаріуса Шаргородського районного нотаріального округу в нижньому правому куті документа) виконаний ОСОБА_1 .
3. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області за 2012 рік, номер нотаріальної дії 66, дата вчинення нотаріальної дії 09 листопада 2012 року виконаний ОСОБА_1 .
4. Підписи від імені ОСОБА_1 у документах: в заяві про те, що ОСОБА_1 спадщини після смерті матері не приймав і на неї не претендує, посвідчений 09 листопада 2012 року секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області (в нижньому правому куті документа міститься відтиск прямокутного штампу приватного нотаріуса Шаргородського районного нотаріал);                   в заяві про те, що ОСОБА_1 спадщини після смерті матері не приймав і на неї не претендує, посвідчений 09 листопада 2012 року секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області; у графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області за 2012 рік, номер нотаріальної дії 66, дата вчинення нотаріальної дії 09 листопада 2012 року виконані однією особою».
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного                      у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Полігасом В. М., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій              не спростовують.
 
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях                               1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
 
Частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
 
Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України).
 
Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною          з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.
 
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
 
Відповідно до частини першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
 
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів,                               які б підтверджували, що його заява про відмову від прийняття спадщини від 09 листопада 2012 року, посвідчена секретарем Івашковецької сільської ради Кримчук Н. П., є недійсною.
 
В оцінці дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо оцінки зібраних у справі доказів Верховний Суд врахував, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
 
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
 
Судами попередніх інстанцій правильно зазначено про відсутність                        у матеріалах справи доказів, які б підтверджували позовні вимоги ОСОБА_1 . Зокрема, відсутні медичні документи, що підтверджують неможливість вчинення позивачем правочину у зв`язку зі станом здоров`я, висновки експертів про неможливість ОСОБА_1 самостійно рухатися (ходити, писати).
 
Також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього волевиявлення на вчинення оспорюваного правочину (заяви про відмову у прийнятті спадщини) та підписання оспорюваної заяви іншою особою.
Оскільки позивач та його представник - адвокат Полігас В. М. відкликали раніше подане клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, відтак, у зазначеній цивільній справі вона не проводилася.
 
Проте, суди попередніх інстанцій правильно врахували наявні у матеріалах цивільної справи № 152/186/17 висновки судової почеркознавчої експертизи щодо підписів позивача у заяві про відмову від спадщини               від 09 листопада 2012 року та у Журналі реєстрації нотаріальних дій, згідно з якими судом встановлено, що підписи позивача у оспорюваній заяві та в Журналі вчинені ним самим.
 
Встановивши, що підстави для визнання заяви про відмову від прийняття спадщини від 09 листопада 2012 року недійсними відсутні, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
 
Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про необхідність застосування висновків зроблених в постановах Верховного Суду                 від 28 лютого 2018 року у справі № 273/175/16-ц (провадження                          № 61-1753св18), від 11 квітня 2018 року у справі № 334/1221/16-ц (провадження № 61-5590св18), від 23 січня 2020 року у справі № 705/2897/16-ц (провадження № 61-21641св18) та від 18 листопада 2021 року у справі № 521/2076/19 (провадження № 61-17312св20), оскільки при розгляді зазначених справ позивачем доведено і судами встановлено наявність підстав для визнання недійною заяви про відмову від прийняття спадщини. При розгляді справи, що переглядається, судами попередніх інстанцій таких обставин не встановлено.
 
Колегія суддів, проаналізувавши зміст судових рішень з точки зору застосування норми права, яка стала підставою для розгляду позову та вирішення справи по суті, дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій ухвалено судові рішення відповідно до встановлених у справі обставин на підставі поданих сторонами доказів.
 
Суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів                                   є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
З огляду на зазначене, висновки судів попередніх інстанцій відповідають нормам процесуального права, а оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням положень статей 263-265 ЦПК України, відтак, скасуванню не підлягають.
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Полігасом Володимиром Миколайовичем, залишити без задоволення.
 
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 травня                2022 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	 	Р. А. Лідовець     І. А. Воробйова     Ю. В. Черняк