ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 344/63/20
провадження № 51-1495км22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_3,
суддів                                               ОСОБА_4, ОСОБА_5,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_6,
прокурора                                       ОСОБА_7,
в режимі відеоконференції
захисника                                       ОСОБА_8,
засудженого                                  ОСОБА_1 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок 
Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 
2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019090010001529  за обвинуваченням
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 ), раніше судимого - 22 грудня 2011 року вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.
Вступ
ОСОБА_1 у період з 20:00 28 квітня 2019 року по 20:00 30 квітня 2019 року, шляхом віджимання металевих грат та розбиття вікна, незаконно проник до приміщення квартири 
АДРЕСА_2 та таємно викрав грошові кошти й майно потерпілої на загальну суму 1 075 153,6 грн, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму. 
Суд першої інстанції кваліфікував діяння та засудив ОСОБА_1 за ч. 5 
ст. 185 КК України.
Апеляційний суд, після розгляду скарг засудженого, його захисника та прокурора, залишив вирок місцевого суду без змін. 
Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, захисник подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, в порядку касаційного розгляду, має відповісти на такі доводи:
Про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановлені судових рішення у даному кримінальному провадженні. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2021 року засуджено ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з  конфіскацією всього належного йому майна.
Цим же вироком вирішено питання щодо заявленого цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні. 
Згідно з вироком ОСОБА_1  визнано винуватим у тому, що він у період з 
20:00 28 квітня 2019 року по 20:00 30 квітня 2019 року, шляхом віджимання металевих грат та розбиття вікна, незаконно проник до приміщення квартири 
АДРЕСА_2 . Після чого, ОСОБА_1 , перебуваючи у вказаному вище приміщенні квартири, діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких, таємно викрав грошові кошти та майно потерпілої ОСОБА_2 на загальну суму 1 075 153,6 грн, чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2022 року вирок місцевого  суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Суть доводів касаційної скарги захисника зводиться до того, що у даному кримінальному провадженні відсутні належні та допустимі докази, які доводять винуватість засудженого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. При цьому захисник надає власну оцінку доказам та фактичним обставинам у даному кримінальному провадженні щодо обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Крім того, на думку захисника, засуджений під час здійснення судового провадження у суді першої інстанції був позбавлений можливості підготуватися до участі у судових дебатах.
Вважає, що вирок суду першої інстанції не відповідає положенням статті 370 КПК України.
На зазначені вище порушення було вказано і в апеляційних скаргах з доповненнями засудженого та його захисника, проте апеляцій суд в порушення вимог ст. 419 КПК України, не надав оцінки всім доводам поданих скарг, і тим, які є аналогічними за своїм змістом доводам поданої касаційної скарги захисника, та постановив рішення, що не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу 
захисника не подавалися.
У судовому засіданні засуджений та його захисник виступили на підтримку поданої касаційної скарги, а прокурор заперечував проти її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суду, та застосовані норми права
Згідно з вимогами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановлені судових рішення у даному кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених 
у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства та з урахуванням особливостей, передбачених статтями 404, 405 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційній скарзі та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Тобто, суд апеляційної інстанції повинен перевірити і проаналізувати доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у кримінальному провадженні матеріалами та дати на них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 КПК України завданнями та загальними засадами кримінального провадження.
Суд апеляційної інстанції наведених вимог закону не дотримався, залишаючи апеляційні скарги засудженого та його захисника без задоволення, належним чином не перевірив усіх  доводів,  відповідей на них не дав, не провів ретельного аналізу й оцінки обставин, на які посилалися апелянти, що є неприпустимим з огляду на вимоги ст. 419 КПК України.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись із вироком місцевого суду, засуджений та його захисник подали апеляційні скарги з доповненнями, у яких, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушували питання про скасування вироку місцевого суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Серед доводів апеляційної скарги з доповненнями засуджений зазначав про те, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 
ст. 185 КК України не доведена належними та допустимими доказами.
У свою чергу в поданій апеляційній скарзі захисник, крім іншого, зазначав про порушення місцевим судом вимоги ст. 363 КПК України, оскільки цей суд після прийняття рішення про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і переходу до судових дебатів, незважаючи на наявність відповідного клопотання, не надав засудженому та захиснику можливості підготуватися до участі у судових дебатах.
Однак, під час перевірки матеріалів даного кримінального провадження, колегією суддів встановлено те, що суд апеляційної інстанції ухвалюючи рішення про залишення без задоволення, зокрема апеляційних скарг з доповненнями засудженого та його захисника, зазначив лише зміст доводів наведених у поданих ними скаргах. При цьому апеляційний суд переглянув вирок лише в частині призначеного засудженому покарання, яке було оскаржено у поданій прокурором апеляції, і за результатами чого залишив вирок суду першої інстанції без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд залишаючи зазначені скарги без задоволення, взагалі не перевірив та не спростував наведені в них доводи, як наслідок, у цілому залишив їх без розгляду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції при постановленні свого рішення грубо порушив вимоги кримінального процесуального закону, прийняте ним рішення за своїм змістом не відповідає законодавчим приписам кримінального процесуального закону, відповідно до яких суд апеляційної інстанції повинен перевірити і надати оцінку всім доводам, викладеним в апеляційних скаргах.
Це порушення відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним, оскільки перешкодило апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Отже, доводи касаційної скарги захисника про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам статей 370, 419 КПК є слушними.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК України з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Під час апеляційного перегляду слід повно та всебічно перевірити та врахувати доводи поданих на вирок апеляцій з доповненнями, і в залежності від встановленого, постановити рішення, яке буде відповідати вимогам закону.
Що стосується інших доводів, на які посилається захисник у касаційній скарзі, які є аналогічними доводам, наведеним в поданих апеляційних скаргах з доповненнями, то, враховуючи, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 419 КПК України, тому ці доводи підлягають перевірці.
Касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням певних  особливостей ( стаття 434 КПК України). В свою чергу, ст. 418 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення  в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання  про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, але не більше, ніж на 60 днів.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження  (ст. 131 КПК України).  
Тому, з метою забезпечення апеляційного перегляду справи, як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування від суду, під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за скоєння особливо тяжкого злочину, засудженому слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 
Відповідно до статті 5 Конвенції  про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, окрім  законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.  У справі «Руслан Яковенко проти України» Суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити.  
Після  скасування ухвали апеляційного суду, продовжує існувати вирок суду першої інстанції, яким встановлена вина засудженого та призначено покарання, хоча вирок і не набрав законної сили. Тому подальше тримання засудженого під вартою, з урахуванням наведених вище ризиків, колегія суддів вважає обґрунтованим.
Виходячи із конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про особу засудженого, колегія суддів вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді  тримання під вартою строком не більше, ніж на 60 днів.
Касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 442 КПК України, Суд
ухвалив:                                                           
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого 
ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2022 року щодо  ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_1 залишити під вартою до вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо обрання йому запобіжного заходу, але не більш ніж на 60 днів.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_3                                     ОСОБА_4                           ОСОБА_5