Номер провадження: 22-ц/813/4323/22 
Справа № 522/142/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеського національного медичного університету у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету, третя особа без самостійних вимог: Міністерство охорони здоров`я України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Домусчі Л.В. 16 липня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського національного медичного університету, третя особа без самостійних вимог: Міністерство охорони здоров`я України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1 а.с. 1-27).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що 18.10.2011 року позивачка уклала контракт із Одеським національним медичним університетом в особі ректора ОСОБА_2 на посаду декана медичного факультету №2 – лікувальна справа. Строк дії контракту був визначений із 18.10.2011 року по 18.10.2018 року. Відповідно до наказу МОЗ України ОНМУ №621-л від 26.10.2011 року, ОСОБА_1 було обрано за конкурсом на вакантну посаду декана медичного факультету №1 – лікувальну справу. Наказом МОЗ України ОНМУ №654-л від 11.10.2018 року ОСОБА_1 було переведено на посаду декана медичного факультету №2 на посаду виконуючого обов`язки декана та з 19.10.2018 року до заміщення вакантної посади встановленим законом порядку. Відповідно до наказу МОЗ України ОНМУ №718-л від 01.11.2018 року на ОСОБА_1 , в.о. декана медичного факультету №2, покладено виконання обов`язків проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи із 08.11.2018 року. Відповідно до наказу № 791-л від 03.12.2018 року, ОСОБА_1 переведено на посаду проректора з  науково-педагогічної роботи (спеціальний фонд-навчання) з посадовим окладом 7297,90 грн. з доплатами: за науковий ступінь д.н. 25% за звання професора 33% та надбавками за почесне звання 20%,  за вислугу років 30% посадового окладу – з 0.12.2018 року по 02.12.2023 року. 03.12.2018 року ОСОБА_1 уклала контракт № 43 з Одеським національним медичним університетом в особі в.о. ректора ОСОБА_3 на посаду проректор з наукової – педагогічної (навчально – виховної) роботи. Відповідно до п.1 Розділу Контракту «Термін дії та інші умови контракту» - строк дії контракту з 03.12.2018 року до 02.12.2023 року. Контракт набуває чинності з моменту його підписання. Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України від 21.11.2018 року, МОЗ України погоджувало призначення ОСОБА_1 на посаду проректора з науково-педагогічної роботи Університету (лист МОЗ від 21.11.2018 року  № 11.3-15/2127/30918).
Позивач зазначала, що у період із 10.12.2018 року вона хворіла та перебувала на лікарняних. Згідно довідки МСЕК серії 12ААБ №722269 станом огляду на 24.12.2019 року ОСОБА_1 встановлена 2-га група інвалідності із причин загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату на строк до 01.01.2021 року. 
Проте, в грудні 2018 року позивачу в телефонній розмові співробітники ОМНУ повідомили про те, що вона звільнена у зв`язку з тим, що коли вона перебувала на лікарняному, змінилось керівництво та посаду ректора університету прийняв ОСОБА_4 .
Оскільки самостійно позивачці не виявилось можливим отримати відповідні документи щодо її звільнення, вона звернулась до адвокатського об`єднання «Марков та Партнери». Проте на неодноразові запити адвоката керівництвом ОНМУ відповідей надано не було. 
Лише 11.06.2020 року Одеський національний медичний університету надав ОСОБА_1 наступні документи: Наказ від 26.10.11 року № 621-л; Наказ від 11.10.18 року №  654-л; Наказ від 01.11.18 року № 718-л; Наказ від 03.12.18 року № 791-л; Наказ від 10.12.18 року № 3; Наказ від 24.04.19 року № 259-л. Також позивачу було надано її трудову книжку серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 вказувала, що згідно наданих 11.06.2020 року Одеським національним медичним університетом вищевказаних документів  було встановлено наступне:
1. Наказом Одеського національного медичного університету від 26.10.2011 року № 621-л зараховано обраною за конкурсом та прийнято на посаду ОСОБА_1 , професора, д.м.н. – на посаду декана медичного факультету № 2 – лікувальна справа на підставі трудового договору;
2. Наказом Одеського національного медичного університету від 11.10.2018 року № 654-л ОСОБА_1 , декана медичного факультету № 2, переведено на посаду  виконуючого обов`язки декана (спеціальний фонд навчання) медичного факультету № 2 на підставі заяви ОСОБА_1 ..
3. Наказом від 01.11.2018 року на ОСОБА_1 , в.о. декана медичного факультету № 2, за її згодою, покладено виконання обов`язків проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи на підставі заяви ОСОБА_1 ..
4. Наказом від 03.12.2018 року ОСОБА_1 , заслуженого діяча науки і техніки України, професора, д.м.н., декана медичного факультету № 2, переведено на посаду проректора з науково-педагогічної роботи (спеціальний фонд навчання) з 03.12.2018 року по 02.12.2023 року на підставі заяви ОСОБА_1 , витягу з протоколу № 10 від 30.11.2018 року, подання студентської ради ОНМедУ, погодження з МОЗ України від 21.11.2018 року.
5. Наказом Одеського національного медичного університету № 3 від 10.12.2018 року наказано:
- Скасувати Наказ Одеського національного медичного університету (по особовому складу) від 03.12.2018 року № 791-л «Про кадрові питання» як неправомірний;
- Визнати Наказ Одеського національного медичного університету (по особовому складу) від 03.12.2018 року № 791-л «Про кадрові питання» таким, що не породжує жодних юридичних наслідків
- Відділу кадрів Одеського національного медичного університету ознайомити з цим наказом ОСОБА_1 
- Канцелярії Одеського  національного медичного університету довести наказ до відома всіх структурних підрозділів Одеського національного медичного університету
 Відповідно до наказу № 259-л від 24.04.2019 року «Про кадрові питання» зазначено, що у зв`язку із відсутністю на роботі більш як чотири місяці, ненадання документів, що підтверджують факт тимчасової непрацездатності та пояснення щодо відсутності на робочому місці, тимчасово виконуючим обов`язки ректора ОСОБА_5 було прийнято рішення звільнити ОСОБА_1 24.04.2019 року з посади в.о. декана на 1,0 ставки медичного факультету №2, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України та виплатити грошову компенсацію за 224 календарних дня невикористаної щорічної відпустки. Підстава: табель обліку використання робочого часу за період грудень 2018 року-квітень 2019 року, повідомлення про необхідність надати пояснення щодо відсутності на робочому місці ( № 01/09-144 від 17.04.2019 року), службова записка в.о. начальника відділу кадрів ОСОБА_6 . 
Згідно останніх записів трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 (записи 14-17): 
- 18.10.2011 року ОСОБА_1 прийнята на посаду декана медичного факультету № 2- лікувальна справа, як обрану за конкурсом терміном на 7 років, та звільнена з посади в.о. декана медичного факультету № 2 – лікувальна справа.
- 01.09.2014 року ОСОБА_1 продовжено термін роботи на посаді професора кафедри загальної та клінічної фармакології як обраної за конкурсом на 7 років;
- 19.10.2018 року ОСОБА_1 переведена на посаду в.о. декана медичного факультету № 2;
- 24.04.2019 року ОСОБА_1 звільнена з посади в.о. декана на 1,0 ставки медичного факультету № 2 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.
З урахуванням викладених обставин та з посиланням на те, що у період із 10.12.2018 року по 24.12.2019 року позивачка перебувала на лікарняному, а також, що таке звільнення не було погоджено з МОЗ України, з посиланням на те, що ОСОБА_1 із 03.12.2018 року займала посаду проректора з науково-педагогічної (навчально-виховальної) роботи ОМНУ, а не посаду в.о. декану (з якої позивача звільнено), позивачка вважала, що обставини її звільнення є незаконними, а отже, незаконними є наказ №259-л від 24.04.2019 року про звільнення позивача, наказ №3 від 10.12.2018 року про скасування наказу ОНМУ (по особовому складу) від 03.12.2018 року №791-л, а тому ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі, зі стягненням заробітної плати за час вимушеного прогулу. 
Із приводу наказу Одеського національного медичного університету від 10.12.2018 року № 3 про скасування Наказу Одеського національного медичного університету від 03.12.2018 року № 791-л, ОСОБА_1 зазначала, що оскаржуваний наказ не може породжувати, змінювати чи припиняти правовідносини між позивачем та МОЗ України або ОНМУ, останній вчинений не в межах повноважень керівництва ОНМУ, а отже, він є неправомірним та не породжує жодних юридичних наслідків. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного медичного університету №259-л від 24.04.2019 року про звільнення ОСОБА_1 із посади декана на 1,0 ставки медичного факультету №2. Визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного медичного університету № 3 від 10.12.2018 року про скасування наказу Одеського національного медичного університету від 03.12.2018 року №791-л. Поновлено ОСОБА_1 на посаді проректора з науково-педагогічної роботи Одеського національного медичного університету. Стягнуто із Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 24.04.2109 року по 16.07.2021 року у сумі 2 034 814,30 грн. Допущено негайне виконання рішень в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, у сумі 73 459,04 грн. Стягнуто із Одеського національного медичного університету на користь держави судовий збір у розмірі 29 681,41 грн. (т. 2 а.с. 107-122)
В апеляційній скарзі представник Одеського національного медичного університету просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 131-136).
Апеляційна скарга обґрунтована наступним: суд відкрив провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , яку подано з пропуском строку позовної давності; позивач одночасно стала займати дві посади, які передбачають виконання адміністративно-управлінських функцій, що протирічить вимогам п.13 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту»; підставою звільнення ОСОБА_1 стала її відсутність на робочому місці понад чотирьох місяців без поважних причин.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Одеського національного медичного університету підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 18.10.2011 року ОСОБА_1  уклала  контракт із Одеським національним медичним університетом в особі ректора ОСОБА_2 , згідно якого позивача було призначено на посаду декану медичного факультету №2 – лікувальна справа.
Відповідно до п.1 Розділу Контракту «Термін дії та інші умови контракту», строк дії контракту становить з 18.10.2011 року до 18.10.2018 року. Контракт набуває чинності з моменту його підписання.
Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України Одеського національного медичного університету № 621-л від 26.10.2011 року ОСОБА_1 , професора, д.м.н. обрано за конкурсом на вакантну посаду декана медичного факультету № 1 – лікувальна справа. 
Наказом Міністерства охорони здоров`я України Одеського національного медичного університету № 654-л від 11.10.2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду декана медичного факультету № 2 на посаду виконуючого обов`язки декана, та з 19.10.2018 року до заміщення вакантної посади встановленим законом порядку.
Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України Одеського національного медичного університету № 718-л від 01.11.2018 року на ОСОБА_1 , в.о. декана медичного факультету № 2, покладено виконання обов`язків проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи – з 08.11.2018 року.
13.11.2018 року Одеський національний медичний університет надіслав до Міністра охорони здоров`я Супрун У. листа з проханням щодо погодження кандидатури ОСОБА_1 на заміщення посади проректора з науково-педагогічної роботи ОНМедУ.
21.11.2018 року Міністерство охорони здоров`я надіслало відповідь на лист від 13.11.2018 року, яким погодило призначення ОСОБА_1 на посаду проректора з науково-педагогічної роботи Одеського національного медичного університету за умови дотримання вимог законодавства.
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України Одеського національного медичного університету № 640-о від 03.12.2018 року «Про внесення змін до наказу ОНМедУ від 14.12.2016 року № 781-о» зазначено, що відповідно до Закону України «Про вищу освіту», статуту Одеського національного медичного університету, затвердженого наказом Міністерством охорони здоров`я України від 18.08.2016 року № 863, у зв`язку із організаційно- штатними змінами та з метою удосконалення організації діяльності  ОНМедУ згідно, якого виконуючим обов`язки ректора ОСОБА_7 прийнято рішення внести до наказу Одеського національного медичного університету від 14.12.2016 року  № 781-о «Про затвердження функціональних обов`язків керівних працівників університету» наступні зміни:
Додаток № 1 викласти у новій редакції, що додається (Розподіл обов`язків проректорів ОНМедУ);
Додаток № 2 викласти у новій редакції, що додається (Посадова інструкція проректора з науково-педагогічної роботи);
Згідно наказу № 791-л від 03.12.2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду проректора з  науково-педагогічної роботи (спеціальний фонд-навчання) з посадовим окладом 7 297,90 грн. з доплатами: за науковий ступінь д.н. 25% за звання професора 33% та надбавками за почесне звання 20%,  за вислугу років 30% посадового окладу – з 03.12.2018 року по 02.12.2023 року.
03.12.2018 року ОСОБА_1 уклала з Одеським національним медичним університетом в особі в.о. ректора ОСОБА_3 контракт № 43, згідно якого позивачка була прийнята на посаду проректора з науково-педагогічної (навчально-виховної) роботи.
Згідно п.1 Розділу Контракту «Термін дії та інші умови контракту» - строк дії контракту з 03.12.2018 року до 02.12.2023 року. Контракт набуває чинності з моменту його підписання.
Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України від 21.11.2018 року, МОЗ України погодило призначення ОСОБА_1 на посаду проректора з науково-педагогічної роботи Університету (лист МОЗ від 21.11.2018 року  № 11.3-15/2127/30918).
Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що починаючи із 10.12.2018 року ОСОБА_1 хворіла та перебувала на лікуванні, що підтверджується наступним:
Згідно Листка непрацездатності серії АДЖ № 465853, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №12» від 10.12.2018 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 10.12.2018 року по 14.12.2018 року, з 15.12.2018 року по 19.12.2018 року, з 20.12.2018 року по 29.12.2018 року, стати до роботи 30.12.2018 року;
Відповідно до Листка непрацездатності серії АДЖ № 355576, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №12» від 02.01.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 02.01.2019 року по 05.01.2019 року, з 06.01.2019  року по 10.01.2019  року, з 11.01.2019 року по 18.01.2019 року, стати до роботи 19.01.2019 року;
Відповідно до Листка непрацездатності серії АДЖ № 740779, виданого КУ «Пологовий будинок № 2» від 21.01.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 21.01.2019 року по 25.01.2019 року,  стати до роботи 26.01.2019 року;
Відповідно до Листка непрацездатності серії АГЮ № 839953, виданого Комунальною установою «Одеська обласна клінічна лікарня» від 07.02.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 28.01.2019 року по 07.02.2019 року,  продовжує хворіти;
Згідно Листка непрацездатності серії АДЖ № 355969, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №12» від 08.02.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 08.02.2019 року по 15.02.2019 року, з 16.02.2019  року по 25.02.2019  року, з 26.02.2019 року по 07.03.2019 року, з 08.03.2019 року по 15.03.2019 року, продовжує хворіти, видано новий листок непрацездатності (продовження) № 685351;
Згідно Листка непрацездатності серії АДЖ № 685351, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №12» від 15.03.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 16.03.2019 року по 25.03.2019 року, з 26.03.2019  року по 04.04.2019  року, з 05.04.2019 року по 07.04.2019 року, продовжує хворіти;
Відповідно до Листка непрацездатності серії АДЦ № 819304, виданого Комунальною установою «Одеська обласна клінічна лікарня» м. Одеси від 19.04.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 08.04.2019 року по 19.04.2019 року, продовжує хворіти;
Згідно Листка непрацездатності серії АДЖ № 685612, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №12» від 19.04.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 20.04.2019 року по 26.04.2019 року, з 27.04.2019  року по 06.05.2019  року, з 07.05.2019 року по 16.05.2019 року, з 17.05.2019 року по 20.05.2019 року, продовжує хворіти;
Згідно Листка непрацездатності  серії АДН № 208092, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 12» від 20.05.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 21.05.2019 року по 30.05.2019 року, з 31.05.2019 року по 07.06.2019 року, з 08.06.2019 року по 14.06.2019 року, з 15.06.2019 року по 24.06.2019 року, продовжує хворіти, видано новий листок непрацездатності (продовження) № 208295;
Згідно Листка непрацездатності серії АДН № 208292, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 12» від 24.06.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 25.06.2019 року по 04.07.2019 року, з 05.07.2019 року по 12.07.2019 року, з 13.07.2019 року по 14.07.2019 року, продовжує хворіти, видано новий листок непрацездатності (продовження) № 208509;
Згідно Листка непрацездатності серії АДЦ № 821001, виданого Комунальною установою «Одеська обласна клінічна лікарня» м. Одеси від 02.08.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 15.07.2019 року по 02.08.2019 року, продовжує хворіти;
Згідно Листка непрацездатності серії АДН № 208509, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 12» від  02.08.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 03.08.2019 року по 20.08.2019 року,  з 13.08.2019 року по 22.08.2019 року, з 23.08.2019 року по 30.08.2019 року, 31.08.2019 року по 09.09.2019 року, продовжує хворіти;
Згідно Листка непрацездатності серії АДН № 208707 виданого КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги № 12» від 09.09.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 10.09.2019 року по 13.09.2019 року;
Згідно Листка непрацездатності серії АДН № 228392, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради м. Одеси від 08.10.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи 14.09.2019 року по 08.10.2019 року, продовжує хворіти;
Згідно листка непрацездатності серії АДН № 208962, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради м. Одеси від 09.10.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 09.10.2019 року по 15.11.2019 року;
Відповідно до листка непрацездатності серії АДН № 464285, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради м. Одеси від 15.11.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи з 16.11.2019 року по 23.12.2019 року;
Згідно листка непрацездатності серії АДН № 464563, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради м. Одеси від 25.12.2019 року, ОСОБА_1 звільнена від роботи 24.12.2019 року.
Крім того, згідно Довідки до акту медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААБ № 722269 станом огляду на 24.12.2019 року позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  встановлена друга група інвалідності з причин загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату на строк до 01.01.2021 року.
З пояснень ОСОБА_1 , не спростованих відповідачем, у грудні 2018 року співробітники Одеського національного медичного університету повідомили в телефонній розмові їй про те, що вона звільнена з Одеського національного медичного університету у зв`язку з тим, що в період, коли вона була на лікарняному, змінилось керівництво університету, а саме - посаду ректора Одеського національного медичного університету прийняв ОСОБА_4 . Однак, наказ про її звільнення ОСОБА_1 не отримала вчасно.
З матеріалів справи вбачається, що у період із 26 липня 2019 року по 11.06.2020 року представником позивача здійснювались заходи із отримання відповідних документів щодо обставин праці та звільнення позивача з ОМНУ.
І лише 11.06.2020 року, ОСОБА_1 ОНМУ були надані наступні документи: Наказ від 26.10.11 року № 621-л; Наказ від 11.10.18 року №  654-л; Наказ від 01.11.18 року № 718-л; Наказ від 03.12.18 року № 791-л; Наказ від 10.12.18 року № 3; Наказ від 24.04.19 року № 259-л.
Також було надано трудову книжку серії НОМЕР_2 .
З наданих 11.06.2020 року Одеським національним медичним університетом вищевказаних документів  було встановлено наступне:
Наказом Одеського національного медичного університету від 26.10.2011 року № 621-л зараховано обраною за конкурсом та прийнято на посаду ОСОБА_1 , професора, д.м.н. – на посаду декана медичного факультету № 2 – лікувальна справа на підставі трудового договору;
Наказом Одеського національного медичного університету від 11.10.2018 року № 654-л ОСОБА_1 , декана медичного факультету № 2, переведено на посаду виконуючого обов`язки декана (спеціальний фонд навчання) медичного факультету № 2 на підставі заяви ОСОБА_1 ;
Наказом від 01.11.2018 року на ОСОБА_1 , в.о. декана медичного факультету № 2, за її згодою, покладено виконання обов`язків проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи на підставі заяви ОСОБА_1 ;
Наказом №791-л від 03.12.2018 року ОСОБА_1 , заслуженого діяча науки і техніки України, професора, д.м.н., декана медичного факультету № 2, переведено на посаду проректора з науково-педагогічної роботи (спеціальний фонд навчання) з 03.12.2018 року по 02.12.2023 року на підставі заяви ОСОБА_1 , витягу з протоколу № 10 від 30.11.2018 року, подання студентської ради ОНМедУ, погодження з МОЗ України від 21.11.2018 року (а.с.152);
Наказом Одеського національного медичного університету № 3 від 10.12.2018 року наказано: 
Скасувати Наказ Одеського національного медичного університету (по особовому складу) від 03.12.2018 року № 791-л «Про кадрові питання» як неправомірний; 
Визнати Наказ Одеського національного медичного університету (по особовому складу) від 03.12.2018 року № 791-л «Про кадрові питання» таким, що не породжує жодних юридичних наслідків;
Відділу кадрів Одеського національного медичного університету ознайомити з цим наказом ОСОБА_1 ;
Канцелярії Одеського національного медичного університету довести наказ до відома всіх структурних підрозділів Одеського національного медичного університету.
Відповідно до наказу № 259-л від 24.04.2019 року (а.с.55) «Про кадрові питання» зазначено, що у зв`язку з відсутністю на роботі більш як чотири місяців, ненадання документів, що підтверджують факт тимчасової непрацездатності та пояснення щодо відсутності на робочому місці, тимчасово виконуючим обов`язки ректора ОСОБА_5 було прийнято рішення звільнити ОСОБА_1 24.04.2019 року з посади в.о. декана на 1,0 ставки медичного факультету №2, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, та виплатити грошову компенсацію за 224 календарних дня невикористаної щорічної відпустки. Підстава: табель обліку використання робочого часу за період грудень 2018 року-квітень 2019 року, повідомлення про необхідність надати пояснення щодо відсутності на робочому місці (№ 01/09-144 від 17.04.2019 року), службова записка в.о. начальника відділу кадрів ОСОБА_6 ..
Згідно останніх записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивача судом встановлено наступне:
- 18.10.2011 року ОСОБА_1 прийнята на посаду декана медичного факультету № 2- лікувальна справа, як обрану за конкурсом терміном на 7 років та звільнена з посади в.о. декана медичного факультету № 2 – лікувальна справа.
- 01.09.2014 року ОСОБА_1 продовжено термін роботи на посаді професора кафедри загальної та клінічної фармакології, як обраної за конкурсом на 7 років;
- 19.10.2018 року ОСОБА_1 переведена на посаду в.о. декана медичного факультету № 2;
- 24.04.2019 року ОСОБА_1 звільнена з посади в.о. декана на 1,0 ставки медичного факультету № 2 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. 
Із приводу наказу ОНМУ № 3 від 10.12.2018 року про скасування наказу від 03.12.2018 року № 791-Л, судом першої інстанції зазначено наступне. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка працювала на посаді проректора з науково-педагогічної роботи (спеціальний фонд навчання) з 03.12.2018 року згідно наказу від 03.12.2018 року № 791-л та з ОСОБА_1 було укладено контракт, терміном по 02.12.2023 року.
З 10.12.2018 року ОСОБА_1 захворіла та перебувала на лікарняному.
В період перебування позивачки на лікарняному, Наказом Одеського національного медичного університету № 3 від 10.12.2018 року було вирішено: 
Скасувати Наказ Одеського національного медичного університету (по особовому складу) від 03.12.2018 року № 791-л «Про кадрові питання» як неправомірний;
Визнати Наказ Одеського національного медичного університету (по особовому складу) від 03.12.2018 року № 791-л «Про кадрові питання» таким, що не породжує жодних юридичних наслідків
Відділу кадрів Одеського національного медичного університету ознайомити з цим наказом ОСОБА_1 .
Канцелярії Одеського  національного медичного університету довести наказ до відома всіх структурних підрозділів Одеського національного медичного університету.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що про даний наказ позивачці стало відомо лише 11.06.2020 року.
Фактично, вказаним наказом ОСОБА_1 в односторонньому порядку позбавили посади проректора з науково-педагогічної роботи, тобто припинили трудовий договір та перевели на попередню займану посаду - в.о. декана медичного факультету №2.
Згідно зі статтею 2 КЗпП України, працівник реалізує своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації (далі – підприємство) або з фізичною особою.
При, цьому працівник бере на себе зобов`язання виконувати роботу, визначену трудовим договором (ст. 21 КЗпП). Водночас статтею 31 КЗпП встановлено, що власник підприємства або уповноважений ним орган (далі – власник підприємства) не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, тобто не має права виходити за межі трудового договору, який визначає обов`язки працівника, зокрема з урахуванням спеціальності, кваліфікації, посади.
Пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 містить роз`яснення, що переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.
Переведення на іншу роботу передбачає зміну істотних умов трудового договору, тому вимагає згоди працівника (частина перша ст. 32 КЗпП). При цьому законодавством, зокрема статтею 33 КЗпП, визначено випадки, коли переведення може здійснюватися без згоди працівника.
Заборона власнику або уповноваженому ним органу в односторонньому порядку змінювати укладений з працівником трудовий договір є одним із способів забезпечення права громадян на вільний вибір діяльності, що унеможливлює примусову працю, заборонену статтею 43 Конституції України від 28 червня 1996 року.
Окрім того, за змістом ст.15 Закону України «Про вищу освіту» та підпункту 15 пункту 4 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, МОЗ України відповідно до покладених на нього завдань виконує у межах повноважень функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.
Також, відповідно до п./п. 12, 13 п. 4 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 467/2011, МОЗ України відповідно до покладених на нього завдань утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, у тому числі медичні заклади, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ України; виконує у межах повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління (аналогічні положення передбачені і в п./п 14, 15 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року N 267 «Про затвердження Положення про Міністерство охорони здоров`я України».
Проте, згідно норм Законів України «Про центральні органи виконавчої влади», «Про місцеві державні адміністрації», постанови Кабінету Міністрів України № 818 від 09.10.2013 року «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року № 203», відповідач не погоджував з Міністерством охорони здоров`я України звільнення з займаної посади ОСОБА_1 .
Згідно ч.7 ст.27 Закону України «Про вищу освіту», заклад вищої освіти діє на підставі власного статуту. Статут закладу вищої освіти не повинен суперечити законодавству.
Згідно п.5 ч.1 Розділу III Статуту Одеського національного медичного Університету, який розміщений на офіційному сайті Університету та є загальнодоступною інформацією, університет підпорядкований МОЗ, та МОЗ України за поданням ректора погоджує призначення та звільнення з посади проректорів з науково-педагогічної роботи.
Згідно розділу IV Статуту «Права та обов`язки ректору університету», ректор погоджує з МОЗ України призначення та звільнення проректорів, що є науково-педагогічними працівниками відповідно до законодавства України.
Відповідно до ст.34 Закону, безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом  закладу вищої освіти.
Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту», керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень організовує діяльність вищого навчального закладу та видає накази і розпорядження, дає обов`язкові для виконання усіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами вищого навчального закладу доручення.
Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.
Згідно контракту №43 від 03.12.2018р. вбачається, що контракт припиняється за згодою сторін або по закінченню строку його дії, з ініціативи роботодавця - до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством (ст..40,41 КЗпПУ) та цим контрактом, та з інших підстав, передбачених законодавством.
З наведених законодавчих положень вбачається чітке розмежування повноважень засновника (профільного Міністерства) та керівника закладу вищої освіти, які не є делегованими засновником, оскільки вони останньому не належать.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03.12.2018 року займала посаду проректора з науково-педагогічної (навчально-виховної) роботи Одеського національного медичного університету. 
Жодного розпорядження чи наказу про переведення її з посади проректора з науково – педагогічної (навчально – виховної) роботи на посаду в.о. декана медичного факультету №2 а ні з ОСОБА_1 , а ні з МОЗ України не погоджувалось, більш того, позивача навіть не було ознайомлено з наказом, а тому не вбачається, з яких підстав в оскаржуваному наказі про звільнення від 24.04.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади  в.о. декана медичного факультету №2.
За таких обставин, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи представника позивача про те, що оскаржуваний наказ Одеського національного медичного університету від 10.12.2018 року № 3, яким фактично розірвано контракт та припинені трудові відносини за контрактом та змінено умови праці без згоди позивача та без згоди МОЗ, прийнятий поза межами наділених функцій, відповідно він не породжує жодних юридичних наслідків, а тому не може породжувати, змінювати чи припиняти правовідносини між ОСОБА_1 та МОЗ України або Одеським національним медичним університетом. 
У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом. У разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним судом у постанові від 12.09.2018 року, справа № 127/21890/16-ц, (провадження № 61-10837св18), де судом зазначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.
Отже, суд дійшов вірного висновку, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу Одеського національного медичного університету від 10.122018 року № 3 про скасування Наказу Одеського національного медичного університету від 03.12.2018 року № 791-л є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Із приводу оскаржуваного наказу № 259-Л від 24.04.2019 року, судом зазначено наступне. 
У наказі № 259-л від 24.04.2019 року «Про кадрові питання» зазначено, що у зв`язку з відсутністю на роботі більш як чотири місяців, ненадання документів, що підтверджують факт тимчасової непрацездатності та пояснення щодо відсутності на робочому місці, тимчасово виконуючим обов`язки ректора Ю. Сухіним, було прийнято рішення звільнити ОСОБА_1 24.04.2019 року з посади в.о. декана на 1,0 ставки медичного факультету №2, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, та виплатити грошову компенсацію за 224 календарних дня невикористаної щорічної відпустки.
Як слідує з тексту Наказу  № 259-л від 24.04.2019 року, ОСОБА_1 була звільнена через прогул строком з 24.12.2018 року до 24.04.2019 року, однак, в цей період позивач була на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності.
На підставі викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни та відсутність на роботі більш як чотири місяця без поважних причин не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки позивачка не працювала станом на час видання наказу на посаді в.о. декана на 1,0 ставки медичного факультету №2, а тому цей наказ також є незаконним та підлягає скасуванню з відповідним відновленням на посаді проректора з науково-педагогічної роботи.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і у порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).
Згідно частини третьої статті 21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому зазначені строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.
Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як: догана; звільнення.
У постанові від 23.01.2018 року у справі № 273/212/16-ц  (61-787св17) Верховний Суд зазначив, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулось без порушення законодавства про працю.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що Наказ № 259-л від 24.04.2019 року «Про кадрові питання» є незаконним, у зв`язку із чим обґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_1 щодо незаконного її звільнення. 
Щодо вимог ОСОБА_1 про поновлення роботі, судом зазначено наступне.
Згідно ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 54 ЗУ «Про вищу освіту», в Україні присвоюються такі вчені звання: 1) старший дослідник;  2) доцент; 3) професор. Вчене звання професора та доцента присвоюється особам, які професійно здійснюють науково-педагогічну або творчу мистецьку діяльність.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про вищу освіту», основними посадами науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти є: 1) керівник (ректор, президент, начальник, директор); 2) заступник керівника (проректор, віце-президент, заступник начальника, заступник директора, заступник завідувача), діяльність якого безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом; 3) директор (начальник) інституту, його заступники, діяльність яких безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом; 4) декан (начальник) факультету, його заступники, діяльність яких безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом; 5) директор бібліотеки; 6) завідувач (начальник) кафедри; 7) професор; 8) доцент; 9) старший викладач, викладач, асистент, викладач-стажист; 10) науковий працівник бібліотеки; 11) завідувач аспірантури, докторантури.
Аналіз вказаних норм чітко розрізняє  науково-педагогічні посади, а саме - посади проректора, декана та професора є відокремленими посадами. 
З листа МОЗ України № 11.3-15/171/1524  від 21.01.2019 року, який був направлений до Наглядової ради Одеського національного медичного університету, вбачається, що МОЗ України погоджувало призначення ОСОБА_1 на посаду проректора з науково-педагогічної роботи Одеського національного медичного університету (лист МОЗ України від 21.11.2018 року  № 11.3-15/2127/30918).
26.07.2019 року представником позивача був направлений адвокатський запит до МОЗ України із проханням надати відповідь на питання щодо погодження ОСОБА_1 на посаду проректора з науково-педагогічної роботи Одеського національного медичного університету та  погодження звільнення ОСОБА_1 з посади проректора з науково-педагогічної роботи Одеського національного медичного університету.
Відповідно до відповіді МОЗ України на адвокатський запит,  до МОЗ України надходило подання в.о. ректора Одеського національного медичного університету ОСОБА_3 щодо погодження призначення ОСОБА_1 на посаду проректора з науково-педагогічної роботи Одеського національного медичного університету листом від 13.11.2018 року № 01-05/330. Міністерство листом від 21.11.2018 року № 11.3-15/2127/30918 погодило призначення на посаду ОСОБА_1 на зазначену посаду. 
При цьому, до МОЗ України не надходило від Одеського національного медичного університету подання щодо звільнення ОСОБА_1 із зазначеної посади. 
Позивач з 03.12.2018 року займала посаду проректора з наукової – педагогічної (навчально – виховної) роботи Одеського національного медичного університету. 
Таким чином вищезазначене додатково вказує на незаконність оскаржуваного наказу про звільнення від 24.04.2019 року, оскільки саме з 03.12.2018 року ОСОБА_1 займала посаду проректора з науково-педагогічної (навчально-виховної) роботи Одеського національного медичного університету.
Враховуючи те, що наказ про переведення ОСОБА_1 на посаду проректора з науково-педагогічної роботи (спеціальний фонд навчання) було незаконно та неправомірно скасовано, та в подальшому була незаконно та з порушеннями вимог чинного законодавства звільнено позивача з посади в.о. декана на 1,0 ставки медичного факультету № 2 згідно наказу №259-л від 24.04.2019 року, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 повинна бути поновлена на попередню посаду, а саме: проректора з науково-педагогічної роботи Одеського національного медичного університету.
Щодо вимог щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, судом зазначено наступне.
Згідно частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
У п. 18, абз.3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року за № 9 вказано, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Згідно п.8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно наданої представником позивача довідки про заробітну плату ОСОБА_1 (а.с.19, т.2), заробітна плата позивача за період із березня по квітень 2019 року склала 146 918,09 грн. Середній заробіток згідно довідки вказано 73 459,04 грн..
Оскільки, на спростування даних відомостей із боку відповідача суду не було надано будь-яких доказів, суд обґрунтовано прийняв дану заробітну сплату (середній заробіток) за основу для розрахунку позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Згідно арифметичного розрахунку, середньоденна заробітна плата позивача становить 3672,95 грн. (73 459,04 грн. х 2 міс. (лютий та березень 2019 року): 40 роб. днів).
Таким чином, за період із 24.04.2019 року по 16.07.2021 року середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становив 2 034 814,30 грн. (554 днів х 3672, 95 грн.).
Щодо строку звернення з заявою про вирішення трудового спору, то судом першої інстанції вірно вказано у оскаржуваному судовому рішенні, що підстави для звільнення стали відомі ОСОБА_1 після подання заяви з проханням видати копії наказів щодо прийому її на роботу та звільнення з роботи, та отримання відповідних наказів та трудової книжки.
Згідно ст. 233 КЗпП України працівник, може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі   трудової книжки.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 намагалася усіма передбаченими законом можливостями отримати документи, які свідчать про наявність трудових відносин між ОСОБА_1 та Одеським національним медичним університетом та документи, які підтверджують наявність підстав для звільнення. На адресу було надіслано численні адвокатські запити, заяви, листи, які були проігноровані Одеським національним медичним університетом, у відповідь на вказані дії відповідача представником ОСОБА_1 подавались заяви щодо притягнення службових осіб Одеського національного медичного університету до адміністративної відповідальності за ненадання відповідей на адвокатські запити, та складена заява про вчинення злочину щодо перешкоджання діяльності адвоката, оскільки Одеський національний медичний університет упродовж року своїми неправомірними діями перешкоджав ОСОБА_1 отримати документи, що свідчать про її звільнення.
Таким чином, тільки 11.06.2020 року, після подання чергової заяви із проханням видати копії наказів щодо прийому ОСОБА_1 на роботу та звільнення з її роботи, Одеський національний медичний університет надав позивачу відповідні накази та трудову книжку, які є підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.
Отже, місячний термін з дня звернення з заявою про вирішення трудового спору до районного в місті суду починається з 11.06.2020 року та закінчується 11.07.2020 року, відповідно, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позовна заява подана в термін, передбачений вимогами ст. 233 КЗпП України.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника Одеського національного медичного університету про те, що суд відкрив провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , яку подано з пропуском строку позовної давності.
Колегія суддів зазначає, що представником апелянта не надано жодного належного доказу на спростування того факту, що на протязі року ОСОБА_1 та її представник намагались усіма законними способами витребувати від відповідача документи щодо звільнення позивачки, які були отримані ОСОБА_1 лише 11.06.2020 року. Тобто, саме у цей день позивачці стало достовірно відомо про порушення її прав та законних інтересів, а тому подання позову 09.07.2020 року було здійснено з дотриманням положень ст.ст.116, 233 КЗпП.
Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивач одночасно стала займати дві посади, які передбачають виконання адміністративно-управлінських функцій, що протирічить вимогам п.13 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», оскільки відповідні накази №791-л від 03.12.2018 року та №3 від 10.12.2018 року були правомірно скасовані судом першої інстанції.
Безпідставними є посилання представника Одеського національного медичного університету у апеляційній скарзі на те, що підставою звільнення ОСОБА_1 стала її відсутність на робочому місці понад чотирьох місяців без поважних причин.
Колегія суддів вважає доведеним той факт, що у період звільнення ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, що підтверджується наявними у матеріалах справи листками непрацездатності.
Тому, звільнення позивачки на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП - за порушення трудової дисципліни та відсутність на роботі понад чотири місяці без поважних причин, не відповідає вимогам трудового законодавства.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
                       постановила:

Апеляційну скаргу представника Одеського національного медичного університету – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 24 листопада 2022 року.

      Головуючий                                                                     С.О. Погорєлова 

      Судді                                                                О.В. Князюк

               О.М. Таварткіладзе