Ухвала
01 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 754/2105/21
провадження № 61-8448ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 липня 
2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вишгороденергобудтранс» про встановлення факту правонаступництва, зобов`язання вчинити дії, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до частин першої, третьої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до ЄДРСР, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду.
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до ЄДРСР.
Як вбачається з ЄДРСР, у лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Вишгороденергобудтранс» (далі - ПрАТ «Вишгороденергобудтранс») про встановлення факту правонаступництва, зобов`язання вчинити дії, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 
2021 року (повний текст складений 12 листопада 2021 року) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року (повний текст складений 21 липня 2022 року) рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року залишено без змін.
У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва 
від 12 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 21 липня 2022 року.
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року (повний текст складений 21 липня 2022 року) отримано 28 липня 2022 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.
Проте, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено: рішення (ухвала), що оскаржується; клопотання особи, яка подає скаргу.
Отже, скаржнику слід уточнити свої вимоги щодо оскаржуваних судових рішень, оскільки в прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва 
та постанову Апеляційного суду міста Києва.
Ураховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити вимоги прохальної частини касаційної скарги, зокрема, вказати рішення (ухвалу, постанову), що оскаржується, із зазначенням дат їх ухвалення та викласти свої вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 409 ЦПК України.
Разом з тим, подана касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що 
у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 
2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Касаційна скарга, крім посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин;
пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;
пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи;
пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
Оскільки посилань на вказані випадки касаційна скарга не містить,  ОСОБА_1 необхідно подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, визначені частиною другою 
статті 389 ЦПК України.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків, а саме: 1) уточнити прохальну частину касаційної скарги; 2) зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, визначені 
частиною другою статті 389 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, 
якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва 
від 12 листопада 2021 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 21 липня 2022 року.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 21 липня 2022 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            І. М. Фаловська