ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6182/22 Справа № 235/2022/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2022 року у справі за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

       У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. 
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 жовтня 2012 року між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ОСОБА_1 , укладено Кредитний договір №IKAPNAIG.61442.001. 
       Відповідно до умов Кредитного договору ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в сумі 124 425,00 грн., а остання зобов`язалася повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 09 жовтня 2019 року та сплатити проценти за його користування. Кредит надавався на придбання автомобіля. 
       10 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки PX029031.61528.001 та відповідно до якого вона несе солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.
       06.03.2019 року між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено Договір №146 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог, відповідно до якого до останнього перейшли права вимоги за Кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення. Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі. 
       Всупереч умов Кредитного договору відповідач своєчасно не здійснював платежі для погашення заборгованості по кредиту, та має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Заборгованість по кредитному договору на дату подачі позову складає 178 417,67 грн., з яких: сума основної заборгованості складає – 94898,07 грн.; сума заборгованості за відсотками – 69 832,85 грн.; комісія -13 686,75 грн.        Враховуючи вищевказане, позивач просив суд стягнути солідарно з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 на свою користь суму кредитної заборгованості в розмірі 178 417,67 грн. та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2680,00 грн.
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості – відмовлено.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості в розмірі 103 840,40 грн.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
       Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2022 року, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № IKAPNAIG.61442.001 від 10 жовтня 2012 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 124 425,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 15,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.10.2019 року. 
       Кредит надається з метою придбання позичальником автомобіля Hyundai Accent (п.1.2, п. 1.8 Договору). 
       Згідно з п. 2.4. кредитного договору, період сплати кредиту, комісії, відсотків: з 01 по 10 число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.
       Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з позичкового рахунку до останнього дня місяця (включно). Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 2.7 кредитного договору).
       Сторони погодили графік погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого відповідач зобов`язаний погашати кредит частинами (періодичним платежами) а саме: щомісячними платежами в 2697,89грн., починаючи з 01.11.2012 року, з кінцевим строком повернення кредиту 01.10.2019 року. Графік також має підпис позичальника.
       За порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (п. 6.3 кредитного договору).
       В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань, щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії, можливої неустойки, а також інших витрат виступає: легковий автомобіль Hyundai Accent, 2012 року випуску, білого кольору, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ( п.2.2 Договору).
       Вимоги до ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_3 договору поруки PX029031.61528.001 від 10 жовтня 2012 року. 
       Відповідно до договору поруки PX029031.61528.001 від 10 жовтня 2012 року ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати за виконання ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором № IKAPNAIG.61442.001 від 10 жовтня 2012 року. 
       Відповідно до п.2 вказаних договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. 
       Пунктом 12 договору встановлено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
       Відповідно до договору №146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06 березня 2019 року Публічне акціонерне товариство «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» відступило право вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до договору ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ».
       Згідно з довідкою про стан кредитної заборгованості наданої ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» №61442.001 від 12.03.2020 року, повідомляє, що станом на 12.03.2020 року за Кредитним договором №IKAPNAIG.61442.001 від 10 жовтня 2012 року (позичальник – ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) становить 178417,67 грн. та складається з: 94898,07 грн. – основна заборгованість, сума заборгованості за відсотками – 69 832,85 грн. та 13686,75 грн. – комісія.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості та недоведеності позовних вимог, зокрема з того, що позивачем не надано доказу щодо повідомлення Банком відповідачів про відступлення прав вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ».
       Однак, колегія суддів не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(ст. 1055 ЦК України).
       Згідно з ст. 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № IKAPNAIG.61442.001 від 10 жовтня 2012 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 124 425,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 15,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.10.2019 року. 
       Відповідно до договору поруки PX029031.61528.001 від 10 жовтня 2012 року ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати за виконання ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором № IKAPNAIG.61442.001 від 10 жовтня 2012 року. 
       Згідно довідки позивача у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 12.03.2020 року має заборгованість в загальному розмірі 178 417,67 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 94 898,07 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом становить 69832,85 грн., комісія - 13686,75 грн (т.,1 а.с.10).
       Враховуючи зазначене, позивач за допомогою належних та допустимих доказів довів наявність договірних відносин із відповідачем та передачу йому грошових коштів на умовах, погоджених з останнім, тому наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 94 898,07 грн. підлягає до задоволенню.
       Проте, як вбачається з довідки про надходження коштів за вх.№1833/1 від 25.07.2022 року встановлено, та не заперечується ТОВ “Глобал Спліт”, що 11.03.2021 року надійшли грошові кошти від ПВ ОСОБА_4 на розрахунковий рахунок ТОВ “Глобал Спліт” у розмірі 74 577,27 грн з призначенням платежу “частково стягнута сума боргу у ВП №63818387 (боржник ОСОБА_1 )”.
       Таким чином, заборгованість за кредитним договором № IKAPNAIG.61442.001 від 10 жовтня 2012 року, становить у розмірі 20 320,08 грн (94 898,07 грн - 74 577,27 грн) - заборгованість за наданим кредитом (основна заборгованість).
       
       Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, колегія суддів зазначає наступне.
       
       Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 69 832,85 грн, визначена позивачем станом на 12.03.2020 року в той час, як строк дії договору до 09.10.2019 року.
       У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження№14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Таким чином після 09.10.2019 року право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося.
       Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по цивільні справі № 4454/9519/12, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
       У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
       З матеріалів справи вбачається, що відповідач повинен був погашати борг частинами згідно з графіком погашення кредиту (Додаток № 2 до кредитного договору).
       Відповідно до п.2.4 кредитного договору період сплати кредиту, комісії та процентів з 1-го по 10-те число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими.
       З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідач зробив 09.07.2014 року. Порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу свідчить про порушення права кредитодавця.
       З позовом про стягнення заборгованості за відсотками до суду позивач звернувся лише 25 березня 2020 року, тобто після спливу трирічного строку, отже, враховуючи приписи ст. 257 ЦК України, вищевказану правову позицію Верховного Суду, заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, колегія суддів дійшла до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

       Щодо позовних вимог про стягнення комісії, колегія суддів зазначає наступне.
       Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів , в редакції станом на дату укладення кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.
       Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
       Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.
       Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
       За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
       Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
       Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України Про захист прав споживачів з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
       Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
       Згідно зі статтею 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
       Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
       Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
       Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
       Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
       Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання кредитних коштів за кредитом чи супроводження кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки, надання кредитних коштів за кредитом є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і супроводження кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
       Виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
       Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
       Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 718/194/17 (провадження № 61-29385сво18) та від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).
       Отже, положення Кредитного договору №IKAPNAIG.61442.001 від 10 жовтня 2012 року щодо права кредитора нараховувати комісію за управління кредитом (п.1.6.), є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність , частиною четвертою статті 11 Закону України Про захист прав споживачів , а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, адже, такі умови договору порушують публічний порядок.
       При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформувала висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що умови пункту 1.6. кредитного договору щодо сплати комісії за управління кредитом суперечать вимогам наведеного вище законодавства, яке регулює публічний порядок у сфері споживчого кредитування, а тому є нікчемними в силу закону, і не підлягають визнанню недійсними, проте зазначене не має наслідком визнання недійсним договору у цілому.

       06 березня 2019 року, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2018-12-22-000001-b від 12.02.2019, між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (Новий кредитор) укладено Договір №146 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до п. 2.1. якого Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 (Боржники), включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, спадкоємців Боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника, або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору (Основні договори).        
       Вказаний доказ підтверджує виникнення у позивача права вимоги до відповідачів.        
       За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
       Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
       До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
       Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
       Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
       За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
       Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга статті 516 ЦК України).
       Тобто боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання є належним.
       Тому, посилання суду першої інстанції на не повідомлення відповідачів про заміну кредитора і про нові банківські реквізити для сплати боргу не можуть бути підставою для звільнення останніх від виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.
       Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 369/9787/15-ц (провадження № 61-21883св18), від 13 березня 2019 року у справі № 338/75/16-ц (провадження № 61-5853св18) та від 23 квітня 2020 року у справі № 755/10242/16-ц (провадження № 61-11874св19) та від 23 квітня 2020 року у справі № 755/10242/16-ц (провадження № 61-11874св19).
       За встановлених обставин, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за користування кредитними коштами, яка становить 20 320,08 грн. В решті позовних вимог слід відмовити.
       Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
       На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі по 655,54 грн з кожного.
       Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»- задовольнити частково.
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2022 року- скасувати.
       Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити частково.
       Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»заборгованість за кредитним договором № IKAPNAIG.61442.001 від 10 жовтня 2012 року, у розмірі 20 320,08 грн, що становить заборгованість за наданим кредитом (основна заборгованість).
       В іншій частині позову відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» судові витрати по 655,54 грн з кожного.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: