ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1512/22	Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С. 	
Провадження № 33/817/509/22 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч. 1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 р. cуддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сідорова В. М. апеляційну скаргу на постанову Кременецького районного суду Тернопільської обл. від 12 вересня 2022 р., якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2022 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.
Не погодившись з оскаржуваною постановою місцевого суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Сідоров В. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Вважає, що постанова місцевого суду не відображає фактичних обставин справи.
На переконання апелянта, досліджені під час розгляду адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 докази не повністю узгоджуються між собою та є такими, що викликають сумнів з приводу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Вказує, що суд першої інстанції на підставі перевірки та оцінки зібраних доказів у справі під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не виконав вимог ст. 280 КУпАП, у зв`язку з чим неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення п. 2.5 ПДР та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Звертає увагу суду на те, що адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 були направлені до суду за порушення п. 2.9 "а" ПДР України, а саме: водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
По суті події апелянт зазначив, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в с. Кімната Кременецького району. На місці зупинки проходити огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, оскільки з суб`єктивних причин не довіряв технічному засобу працівників поліції Алкотест Драгер 6820 та бажав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікувальному закладі, однак через відсутність свідоцтва про повірку спеціальних технічних засобів, які перебувають на балансі КНП "Почаївська РКЛ", останньому було відмовлено.
Одним із доводів апеляційної скарги слугує те, що суддя місцевого суду при постановленні оскаржуваного рішення не надав належної оцінки доказам, що були долучені стороною захисту до матеріалів адміністративної справи, які були витребувані у КНП "Почаївська РКЛ". 
Вказує, що з витребуваних стороною захисту документів вбачається, що лікар ОСОБА_2 , який проводив огляд ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 3 розділу ІІІ Інструкції, затвердженої наказом МАС №1452/735 від 09.11.2015 р., тематичне удосконалення не проходив, а спеціальний технічний засіб, за допомогою якого ОСОБА_1 пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, повірки не проходив.
Апелянт наголошує на тому, що в акті медичного огляду зазначено, що від використання технічних засобів для визначення або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_1 відмовився.
Однак, як зазначає апелянт, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 проїхав до лікувального закладу з метою пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу в лікувальному закладі.
З огляду на викладене, апелянт переконаний, що висновки суду щодо відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не ґрунтуються на положеннях закону та виходять за межі їх дискреційних повноважень, оскільки такі дії здійснюються з порушенням принципу правової визначеності, що є складовою права на захист будь-якої особи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сідорова В. М., які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами тощо.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд не врахував зміст протоколу про адміністративне правопорушення, не дав належної оцінки наявним у справі доказам, не оцінив їх відповідність вимогам законодавства та всупереч наведеним вимогам КУпАП прийняв необґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення.
Так, відповідно до оскаржуваної постанови 13 серпня 2022 року о 23 год. 07 хв. в с. Кімната по вул. Центральній Кременецького району Тернопільської області водій ОСОБА_1 керував скутером Сузукі Лец без реєстрації з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожними рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на місці зупинки із використанням газоаналізатора 6820 та в Почаївській РКЛ - відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Водія від керування відсторонено, скутер поміщено на спецмайданчик поліцейської станції м. Почаїв. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнав останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: дійшов висновку, що водій ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки із використанням газоаналізатора "Драгер Алкотест 6820" та в Почаївській РКЛ - відмовився.
При цьому суд першої інстанції керувався наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 497785; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.08.2022; актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 14.08.2022 № 66 і висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 14.08.2022; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 14.08.2022; постановою про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 5, 6 ст. 121, ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП; деклараціями про відповідність вимогам технічного регламенту; сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки; відеозаписами.
Так, частиною 1 статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі - Інструкції).
У відповідності до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" судам слід ураховувати, що відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров"я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає, та не може бути перекладено на суд.
Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення визначені ст. 256 КУпАП та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376 (далі - Інструкція № 1376).
Розглядаючи справу, суддя місцевого суду не звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення та відповідність суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, положенням диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №497785 від 14.08.2022 ОСОБА_1 13.08.2022 о 23 год. 07 хв. в с. Кімната по вул. Центральній Кременецького району Тернопільської області керував скутером Сузукі Лец без реєстрації, з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. На місці зупинки від проходження медичного огляду з використанням газоаналізатора 6820 відмовився. Освідування проводилось в Почаївській РКЛ, діагноз - алкогольне сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Водія від керування відсторонено, скутер поміщено на спецмайданчик поліцейської станції м. Почаїв.
Слід зазначити, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.
Отже, визнаючи ОСОБА_1 винним у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а саме в порушенні вимог п. 2.5 ПДР, місцевий суд очевидно та поза всяким розумним сумнівом вийшов за межі змісту та суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі.
Наведене є порушенням положень ст. 280 КУпАП щодо законності і обґрунтованості постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.
З акту медичного огляду №66 від 14 серпня 2022 року слідує, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду відмовився, що зафіксовано лікарем.
У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проходження медичного огляду лабораторні дослідження за допомогою вимірювальної техніки та обладнання не проводилися. Зразки біологічного середовища для лабораторних досліджень не відбиралися.
Пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.
Згідно з пунктом 16 розділу ІІІ Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акту медичного огляду.
З матеріалів справи слідує, що форма висновку лікаря щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння не відповідає додатку 4 до Інструкції.
В акті медичного огляду зазначено, що водій відмовився від огляду на стан сп`яніння, а у висновку щодо результатів медичного огляду зазначено, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
За таких обставин незрозуміло, на підставі яких досліджень лікар дійшов висновку про стан сп`яніння водія.
Відповідно до п. 22 Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.
З огляду на зазначене суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинуваченння, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Указані обставини свідчать про те, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в порушення ст. 266 КУпАП не задокументований у встановленому порядку.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011 р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.
У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Отже, в порушення вимог ст. 280 КУпАП суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, та дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення та висновок лікаря щодо результатів огляду з метою виявлення стану сп`яніння є недопустимими доказами, - винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, відтак суддя апеляційного суду дійшов висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У цій справі не доведено поза всяким розумним сумнівом те, що ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння та відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
За таких обставин постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2022 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП України, суддя
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сідорова В. М. задовольнити.
Постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2022 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського
апеляційного суду Г. І. Коструба