06.12.22
22-ц/812/957/22

Єдиний унікальний номер судової справи: 487/4650/21
Провадження №22-ц/812/957/22 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

05 грудня 2022 року м. Миколаїв Справа № 487/4650/21
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лівінського І.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Біляєвою В.М.,
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про захист авторських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , подану його представником – адвокатом Ашуровою Аліною Рашидівною, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2022 року, ухвалене в складі головуючого - судді Нікітіна Д.Г., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,
установив:

       У липні 2021 року ОСОБА_1 діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі – ФОП ОСОБА_4 ) про захист авторських прав.
Позовна заява мотивована тим, що з 2006 року позивач займалася діяльністю зі створення оригінальних фотографічних творів та в подальшому почала отримувати прибуток від продажу ліцензій на використання фотографій. 
Починаючи з 2008 року ОСОБА_1 отримувала певні кошти за продаж власних фотографій через портфоліо, завантажене на веб-сайт фотобанку shutterstock.com. Зазначала, що вона володіє обліковими записами в різних фотобанках. Перше оприлюднення фотографій, захист прав на які є предметом позову, відбувалось на веб-сайті Shutterstock, у портфоліо за посиланням ttps://www. shutterstock.com/ g/belchonock. 
28 серпня 2010 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Позивач займалась творчою працею зі створення фотографій, організації та проведення фотосесій, створення нових художніх творів. Відповідач займався адміністративною та організаційною роботою. Окрім цього, маючи знання в сфері програмування, відповідач створив та адміністрував програмне забезпечення для упорядкування бази фотографій позивача - програму Equator. Фотографії, створені позивачем одноосібно або за участю інших осіб, завантажувались на сервер, який адміністрував відповідач. На цей же сервер завантажувалась база документів, що супроводжували діяльність позивача (копії договорів, релізів з моделями тощо). Оригінали більшості документів також зберігались у відповідача.
У 2018 році сторони припинили шлюбні стосунки, а 13 травня 2019 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва шлюб між ними розірвано. Після розлучення сторони зберегли дружні стосунки, тому позивач продовжувала користуватись сервером та програмним забезпеченням Equator для зберігання бази належних їй фотографій. Фотографії, створені позивачем після розлучення, також завантажувались на сервер відповідача.
Наприкінці 2019 року відповідач закрив їй доступ до серверу та до програми Equator, безпідставно привласнивши результати її багаторічної творчої праці. Окрім цього, відповідачем було оприлюднено фотографії, права на які належать позивачу, без її дозволу на таке оприлюднення, зокрема, у фотобанку Adobe Stock.
Посилаючись на викладене, позивач просила суд: 
-визнати авторські права ОСОБА_1 на фотографії, створені її творчою працею в період з 2008 по 2017 рік, у кількості 1 332 814 фотографій, примірники яких у форматі .JPG надані суду; 
-заборонити ФОП ОСОБА_4 в будь-якій формі використовувати та розпоряджатись фотографіями, створеними творчою працею ОСОБА_1 в період з 2008 по 2017 рік, примірники яких у кількості в форматі .JPG надані суду, в тому числі заборонити ФОП ОСОБА_4 оприлюднювати їх, продавати ліцензії щодо цих фотографій тощо, без дозволу ОСОБА_1 ;
-зобов`язати ФОП ОСОБА_4 видалити всі наявні у нього примірники та копії фотографій, створених творчою працею ОСОБА_1 в період з 2008 по 2017 рік, примірники яких у кількості 1 332 814 фотографій в форматі .JPG надані суду, з усіх джерел в мережі Інтернет, на яких ці фотографії були ним оприлюднені, в тому числі з портфоліо, що розміщене у фотобанку Adobe Stock.
У відзиві на позовну заяву відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що позивачем не створювалися фотографічні твори та він, як фізична особа – підприємець, є автором фотографій створених у період з 23 вересня 2011 року по 31 грудня 2018 року у кількості 1 406 641.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 задоволено.
Визнано авторські права ОСОБА_1 на фотографії створені її творчою працею в період з 2008 року по 2017 рік, у кількості 1 332 814 фотографій.
Заборонено ФОП ОСОБА_4 в будь-якій формі використовувати та розпоряджатись фотографіям, створені творчою працею ОСОБА_1 в період з 2008 року по 2017 рік, у кількості 1 332 814 фотографій.
Заборонено ФОП ОСОБА_4 оприлюднювати фотографії, створені творчою працею ОСОБА_1 в період з 2008 року по 2017 рік, у кількості 1 332 814 фотографій, продавати ліцензії щодо цих фотографій, тощо без дозволу ОСОБА_1 .
       Зобов`язано ФОП ОСОБА_4 видалити всі наявні у нього примірники та копії фотографій створених творчою працею ОСОБА_1 в період з 2008 року по 2017 рік, у кількості 1 332 814 фотографій, з усіх джерел в мережі Інтернет, на яких ці фотографії були оприлюднені, в тому числі з потрфоліо, що розміщене у фото банку Adobe Stock за посиланням http: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 724,00 грн.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що авторські права ОСОБА_1  на фотографії зареєстровані в установленому законом порядку. Факт наявності у позивача авторських прав та їх реєстрації відповідачем не спростованота нею  доведено використання відповідачем фотографій, автором яких вона, а тому суд вважав, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Не погодившись з таким рішенням суду, 13 жовтня 2022 року представник ОСОБА_4 - адвокат Ашурова А.Р. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Скаргу обґрунтовано невідповідністю висновків суду обставинам справи та положенням чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавств, а саме, ігноруванням наданих відповідачем доказів та заявлених клопотань.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - адвокат Ашурова А.Р. підтримала апеляційну скаргу, представник позивача – адвокат Шевченко А.В. заперечував проти її задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 починаючи з 01 березня 2010 року офіційно здійснював підприємницьку діяльність Код КВЕД 74.20 у сфері фотографії (т. 1 а.с.9).
28 серпня 2010 року сторони зареєстровали шлюб (т. 1 а.с.54).
Протягом періоду з 28 жовтня 2011 року до 01 лютого 2018 року ОСОБА_4  з працівниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 були укладені трудові договори за видом діяльності - професія фотограф.
Відповідачем із зазначеними працівниками також були укладені договори про розподіл майнових прав на службові твори, предметом яких було набуття роботодавцем ФОП  ОСОБА_4  майнових прав на службові твори, які працівники створювали при виконанні трудових обов`язків, що підтверджується долученими до відзиву на позовну заяву доказами(т. 2 а.с. 92 – 122).
Сторонами укладались із фотомоделями договори (надалі - Модельний реліз), відповідно до яких фотомоделі надавали повне виключне право на використання фотографій із їх зображеннями (т. 2 а.с. 123). 
ОСОБА_4 здійснював оприлюднення фотографій шляхом їх публікування за допомогою двох веб-сайтів третіх осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Володільцем облікового запису на веб-сайті третіх осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідач. Режим відкритого доступу до перегляду оприлюднених відповідачем під комерційним найменуванням «Africa Studio» ОСОБА_11 та отримання ліцензій на їх використання доступний за посиланням: https://stock.adobe.com/ru/search7creator id=293313.
Обліковий запис на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровано на позивача. Відповідач стверджував, що реєстрація зазначеного аккаунта на позивача була пов`язана із відсутністю на той момент у нього закордонного паспорту, необхідного для здійснення реєстрації облікового запису та відсутністю технічної можливості реєстрації аккаунту на двох осіб. Дані обставини підтверджуються змістом електронного листа позивача до служби підтримки Shutterstock з електронної пошти (т. 2 а.с.188, т. 5 а.с.68). 
Режим відкритого доступу до перегляду оприлюднених під комерційним найменуванням «Africa studio» Фотографій та отримання ліцензій на їх використання доступний за посиланням: https://www.shutterstock.com/g/belchonock.
До 07 грудня 2009 року зазначений обліковий запис на веб- сайті shutterstock.com містив інформацію, що авторами фотографічних творів, опублікованих за допомогою зазначеного облікового запису є « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Від 07 грудня 2009 року зазначена інформація була змінена на псевдонім « ОСОБА_12 », що підтверджується електронним листом від служби підтримки веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 , копія якого додана відповідачем (т. 2 а.с.190).
Таким чином, встановлено, що були опубліковані фотографічні твори за допомогою двох веб-сайтів - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В подальшому, Фотографії були опубліковані за допомогою веб-сайтів ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аккаунти на яких були зареєстровані на ім`я позивача. Режим відкритого доступу до перегляду опублікованих ОСОБА_11 доступний за посиланнями:https://depositphotos.com/portfolio-l177973.html; https://www.istockphoto.com/ru/portfolio/belchonock.
29 березня 2018 року сторони уклали договір поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2019 року шлюб між ним було розірвано.
Фотографічні твори не увійшли в склад майна, що було предметом розподілу між подружжям в якості спільної сумісної власності.
Позивач стверджувала, що облікові записи на веб-сайтах ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстровані за нею.
Отже, спір у справі виник у зв`язку з тим, що наприкінці 2019 року відповідач закрив позивачу доступ до серверу та до програми Equator, а отже, як думку позивача, відповідачем безпідставно були привласнені результати її багаторічної творчої праці. 
Окрім цього, як зазначала позивач, відповідачем було оприлюднено фотографії, права на які належать позивачу, без її дозволу на таке оприлюднення, зокрема, у фотобанку Adobe Stock.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною другою статті 54 Конституції України кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.
Відповідно до частини першої статті 2 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів термін «Літературні і художні твори» охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, зокрема фотографічні твори, до яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним фотографії; твори прикладного мистецтва; ілюстрації, географічні карти, плани, ескізи і пластичні твори, що відносяться до географії, топографії, архітектури або наукам.
За законодавством країн Союзу зберігається право визначати термін охорони фотографічних творів і творів прикладного мистецтва, охоронюваних у якості художніх творів; проте цей термін не може бути менший двадцяти п`яти років від часу створення такого твору (частина четверта статті 7 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів).
У частинах першій, другій статті 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.
Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.
Частина перша статті 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» відносить до об`єктів авторського права твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема фотографічні твори.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору.
За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).
У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз`яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею.
Суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору (стаття 421 ЦК України).
Частиною третьою статті 426 ЦК України передбачено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до статті 435 ЦК України суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.
Статтею 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.
Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» публічним сповіщенням (доведенням до загального відома) є передача за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.
Порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 Закону України «Про авторське право і суміжні права», та їх майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 Закону.
Захист особистих немайнових і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством (статті 50, 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).
Тлумачення вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що використання твору без дозволу суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, за яке згідно з пунктом «г» частини другої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачена можливість стягнення з порушника авторських прав компенсації.
Порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб`єктів авторських прав і (або) суміжних прав.
Вирішуючи справи щодо захисту авторських прав, суди повинні виходити з того, що за закріпленим у цивільному процесуальному законодавстві принципом доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права, факт його порушення відповідачем або загрозу такого порушення, розмір шкоди (за винятком вимоги щодо виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача; відповідач, який заперечує проти позову, зобов`язаний довести відсутність порушень авторський прав, дотримання ним вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні об`єкта авторського права, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди.
Аналізуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що правові підстави, передбачені статтею 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» для визнання позивача первинним суб`єктом, якому належить авторське право на 1 332 814 фотографій є необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до положень статі 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач в позові не зазначила об`єктів фотографічних творів, вказавши лише загальну кількість фотографій, на які просила визнати авторські права,перелік фотографій, які просила заборонити відповідачу використовувати та розпоряджатися без її дозволу, а також зобов`язати відповідача видалити з усіх джерел в мережі Інтернет.
Відповідно до приписів частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не  були предметом розгляду в суді першої інстанції.
За такого суд апеляційної інстанції позбавлений можливості без зазначення в позові об`єктів авторських прав, самостійно за позивача визначити та індивідуалізувати предмет позову. 
З урахуванням викладеного, не зазначення об`єктів авторських прав унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про не визначення переліку об`єктів авторських прав є слушними.
У зв`язку з тим, посилання в рішенні суду на висновки експертного дослідження Миколаївського науково – дослідного експертно-криміналістичного центру від 17 червня 2021 року № ЕД-19/115-21/8180-ФП, яким встановлено відсутність втручання у файли, висновки експертного дослідження від 28 липня 2021 року №ЕД – 19/115-21/9871 – ФП,№ЕД – 19/115-21/9875 – ФП, щодо тотожності фотозображень із фотозображеннями файлів, що надавалися на дослідження, є передчасним.
Крім того, не заслуговують на увагу і покази допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , з огляду на не визначення позивачем в позові об`єктів авторського права.
Позивачем надані копії свідоцтв та рішень Мінекономіки про реєстрацію на наступні збірники фотографічних творів:
– збірник фотографічних творів « ОСОБА_17 » ( ОСОБА_12 ) на shutterstock.com 2011-2013 рр. (389 023 фото)» («Портфоліо Africa Studio 2011-2013 рр.»);
– збірник фотографічних творів « ОСОБА_17 » ( ОСОБА_12 ) на shutterstock.com 2014-2015 рр. (478 237 фото)» («Портфоліо Africa Studio 2014-2015 рр.»);
– збірник фотографічних творів « ОСОБА_17 » ( ОСОБА_12 ) на shutterstock.com 2016-2017 рр. (450 124 фото)» («Портфоліо Africa Studio 2016-2017 рр.»).
Колегія суддів звертає увагу на те, що за цими свідоцтвами та рішеннями про реєстрацію авторського права на твір зазначена загалом кількість фотографій 1 317 384, тоді як позивач просила визнати авторські права на більшу кількість 1 332 814 фотографій. 
За такого, висновок суду про те, що за позивачем зареєстровані авторські права на вказану нею кількість фотографій,є передчасними та не підтверджується матеріалами справи. 
Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Державна реєстрація авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, здійснюється Установою відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку. Установа складає і періодично видає каталоги всіх державних реєстрацій.
Згідно з пунктом 17 Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1756 під час розгляду заявки Державна служба не проводить експертизу твору і не встановлює факт виникнення авторства.
Усталеним у цивілістичній доктрині є те, що авторське право на твір виникає з моменту об`єктивізації твору. Для набуття авторського права не вимагається реєстрації твору чи будь-якого спеціального його оформлення, а також виконання яких-небудь інших формальностей. Тобто в сфері авторського права одним з принципів є принцип автоматичної охорони: охорона творові надається автоматично (фактом створення твору) і не залежить від його реєстрації, депонування, проведення експертиз та інших дій. Цим набуття авторського права істотно відрізняється, наприклад, від набуття прав на торговельну марку (частина перша статті 494 ЦК України, стаття 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»). За загальним правилом в Україні застосовується реєстраційна система набуття прав на торговельну марку, що передбачає проведення формальної та кваліфікаційної експертизи.
За такого, саме по собі посилання позивача наприйняття рішень про реєстрацію її авторського права на твір автоматично не встановлює факт виникнення авторства на зазначену нею кількість фотографій. 
Листування сторін, як колишнього подружжя, що надана позивачем та була процитована у рішенні суду, на думку колегії суддів, за своїм змістом не свідчить про визнання відповідачем авторства позивача на фотографічні твори у кількості 1 332 814.
За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1  про визнання авторських прав на фотографії, створені її творчою працею за період з 2008 по 2017 рік, у кількості                   1 332 814, а відтак і про покладення на ФОП ОСОБА_4  зазначених в позові обов`язків, які є похідними вимогами, слід відмовити у повному обсязі.
При цьому відмова у задоволенні даного позову не позбавляє позивача права вирішити спір у встановленому законом порядку, яким позивач може скористатися.
Оскільки суд першої інстанції був іншої думки і визнав авторські права позивача ОСОБА_1 на спірну кількість фотографій та поклав певні обов`язки на відповідача, то у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України таке рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційною інстанцією нового рішення про відмову у позові, з розділенням судових витрат. 
Виходячи із заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що оцінка наданих відповідачем доказів в обґрунтування його авторства на фотографічні твори у кількості 1 406 641, є недоцільним.        
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої скасовано, та у задоволенні позову відмовлено, то з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги у розмірі 4 086 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником – адвокатом Ашуровою Аліною Рашидівною, задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про захист авторських прав.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги у розмірі 4 086 (чотири тисячі вісімдесят шість) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий         Н.В. Самчишина

Судді:          І.В. Лівінський 

                                                               Т.В.Серебрякова

Повний текст постанови складено 06 грудня 2022 року.