ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2022 року          м.Дніпро         Справа №  904/402/22

          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Чус О.В., Орєшкіна Е.В., 
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Шуненко Н.Ю., адвокат; 
від відповідача: Ніквас В.В., адвокат; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2022 (суддя Ніколенко М.О., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 14.06.2022) у справі   №904/402/22
за позовом      Товариства з обмеженою відповідальністю "Югсинтез", м. Дніпро
до      Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро", м. Дніпро
про      стягнення суми основної заборгованості у розмірі 803 136 грн., пені у розмірі 65 432,48 грн., 3% річних у розмірі 16 290,71 грн., інфляційної складової у розмірі 37 320,84 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Югсинтез" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" (далі - Відповідач) про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 803 136 грн., пені у розмірі 65 432,48 грн., 3% річних у розмірі 16 290,71 грн., інфляційної складової у розмірі 37 320,84 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про порушення Відповідачем строків  оплати вартості отриманого товару за договором поставки № 184-Z від 24.12.2020, що є підставою для застосування штрафних санкцій та стягнення нарахувань згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2022 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Югсинтез" суму основної заборгованості у розмірі 803 136 грн., пеню у розмірі 64  778,13 грн., 3% річних у розмірі 16  284,03 грн., інфляційну складову у розмірі 36  612,16 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 13  812,15 грн.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 654,35 грн., 3% річних у розмірі 6,68 грн., інфляційної складової у розмірі 708,68 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду у задоволеній частині вимог, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Щедро", в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, нез`ясування обставин справи, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що 02 березня 2022 року Рада Суддів України опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, у пункті 6 яких РСУ рекомендувала суддям по можливості продовжувати процесуальні строки щонайменше до закінчення воєнного стану.
Вказані рекомендації, разом з відсутністю будь-яких інших ухвал та документів від суду першої інстанції надали ТОВ «ЩЕДРО» обґрунтовані очікування продовження процесуальних строків до моменту закінчення воєнного стану.
Натомість, як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції прийняв рішення до моменту закінчення воєнного стану, не маючи у розпорядженні правової позиції відповідача по справі, щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.
З урахування воєнного стану в Україні, Відповідач фактично був позбавлений можливості надати свої доводи та заперечення, а так само докази по справі. І як наслідок, розгляд справи відбувся виключно на підставі даних Позивача, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.
Поставка товару за специфікаціями:
- 9-z від 06.04.2021р. на суму 447 960,00 грн. в т.ч. ПДВ;
- 10-z від 09.04.2021 р. на суму 174 744,00 грн. в т.ч. ПДВ;
- 13-z від 15.04.2021 р. на суму 37 152,00 грн. в т.ч. ПДВ;
- 20-z від 23.04.2021 р. на суму 129 480,00 грн. у т.ч. ПДВ;
- 14-z від 15.04.2021р. за видатковою накладною № 34 від 03.09.2021р. на суму 13 800,00 грн.,
були здійснені позивачем без супроводження документами, що підтверджують якість товару (сертифікат, посвідчення, паспорт, тощо).
Умови прийняття товару Покупцем (ТОВ «ЩЕДРО») були добре відомі Позивачу та закріплені як обов`язкові у двосторонньому договорі. Тож, поставка товару без необхідних документів, цілком передбачувано для ТОВ «Югсинтез» тягло за собою негативні наслідки у вигляді відстрочення оплати товару до моменту надання необхідного обсягу документів (пункт 3.5. Договору).
Станом на сьогоднішній день ТОВ «ЩЕДРО» не отримувало від ТОВ «Югсинтез» документів, які б підтверджували якість товару.
За таких умов, керуючись пунктом 3.5. договору, обов`язок з оплати вказаного товару для ТОВ «ЩЕДРО» ще не виник, та був відстрочений до моменту надання постачальником всіх передбачених договором документів. Тож, вимоги ТОВ «Югсинтез» про стягнення заборгованості - є передчасними, оскільки заборгованість ще не виникла та не є простроченою.
Так само є безпідставними вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, які стягуються виключно за умови прострочення грошового зобов`язання.
Службою економічної безпеки ТОВ «ЩЕДРО» була проведена чергова перевірка відповідності фактично поставленого товару із підписаними специфікаціями (договорами). За результатами перевірки з`ясовано, що поставлені за видатковою накладною №247 від 27.04.2021 у відповідності до договору №184-Z від 24.12.2020 та специфікації №10-Z від 09.04.2021 вали до насосів SIHI ZLND - не є оригінальними (Службова записка від 07.07.2021).
На підставі письмової відповіді ТОВ «Текон і Ко», яка є єдиним офіційним дистриб`ютором корпорації FLOWSERVE в Україні, яка в свою чергу є власником європейського виробника насосного обладнання Sterling SIHI, встановлено наступне:
- Вали згідно специфікації №10-Z від 09.04.2021 офіційно в Україну не поставлялися;
- Вали до насосного обладнання виробництва Sterling SIHI мають бути:
1) в окремій упаковці, із спеціальною наліпкою, де вказані номер замовлення, позиція, кількість, назва, розміри, матеріальне виконання, SAP номер деталі, а також логотип корпорації з обов`язковим написом Original Spare Parts;
2) окремо від підшипника, т.я. запресований підшипник одразу на валу суперечить інструкції щодо монтажу насоса моделі ZLND (Sterling SIHI). Про це вказано в пункті 7.7.2. інструкції по монтажу і експлуатації насосу із спіральним корпусом для технологічних процесів відповідно до DIN 24255 / EN 733ISO 9908 тип ZLND. Вказані дії призводять до втрати якісних характеристик, як валів так і підшипників;
3) без окремих цифрових або буквених позначень безпосередньо на деталі, щоб її не пошкодити.
Натомість, фактично поставлені вали для насосів йшли в комплекті з вже запресованими підшипниками, на кожному валу нанесені буквено-цифрові позначення незаводським (ручним) способом, відсутні SAP номер деталі, а також відсутній логотип корпорації з обов`язковим написом Original Spare Parts. Окрім того, замість індивідуальної упаковки, вали були просто обмотані скотчем.
Щодо вказаного факту, ТОВ «ЩЕДРО» було направлено повідомлення про виявлення недоліків, з викликом представника ТОВ «Югсинтез» для складання Акту (лист №264/7 від 08.07.2021).
За наслідками складений Акт про фактичну якість отриманої продукції від 14.07.2021 в якому зафіксовано наявність істотних недоліків товару. У якості висновку зазначено, що товар не відповідає умовам договору та містить ознаки їх можливого використання (природного зносу).
Із вказаним актом ТОВ «Югсинтез» не погодився, здійснювати будь-які дії із заміни товару - відмовився.
Істотне значення також має той факт, що на сьогоднішній день за заявою ТОВ «ЩЕДРО» Відділом поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється розслідування за кримінальним провадженням №12021080060001227 від 04.10.2021 щодо посадових осіб ТОВ «Югсинтез» та колишнього головного механіка ТОВ «ЩЕДРО» - ОСОБА_1 , які у змові заподіяли ТОВ «ЩЕДРО» значну матеріальну шкоду.
Предметом розслідування кримінальної справи також є обставини поставки товару за Специфікацією №10-z від 09.04.2021.
Саме колишній головний механік ТОВ «ЩЕДРО» Ніколаєнко В.В. здійснював приймання товару та поставив підпис видаткових накладних за Специфікаціями №9-z від 06.04.2021 та №10-z від 09.04.2021 на загальну суму 622 704,00 грн.
Окрім того, ОСОБА_1 вже був виявлений у шахрайстві з підрядною організацією (опосередковано пов`язаною із ТОВ «Югсинтез»), що було предметом розгляду у судах - справа №336/4524/21, постанова Запорізького апеляційного суду https://reYestr.court.qov.ua/Review/104228881.
Вказані обставини свідчать про недобросовісність постачальника, а кожна його поставка вимагає істотної перевірки на дотримання вимог договору.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що Відповідач був достеменно обізнаний про зазначені в ухвалі господарського суду від 07.02.2022 строки щодо надання до суду відзиву на дану позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду) у строк, зазначений у п. 3 даної ухвали, тобто, з урахуванням часу поштовою пробігу - не пізніше 10.03.2022.
В той же час, Позивач, достеменно знаючи про строки, встановлені п. 3 ухвали від 07.02.2022 для подання відзиву та доказів на позовну заяву, не скористався своїм правом та не надав до суду першої інстанції заяву або клопотання на поновлення строків їх надання, не просив суд про відкладення слухання справи до закінчення воєнного стану, не повідомив суд про причини попадання Відзиву та доказів по справі та не надав будь-якого підтвердження щодо позбавлення його можливості подати докази у строк, встановлений судом першої інстанції.
З огляду на це, безпідставними є «обґрунтовані очікування» Відповідача щодо продовження судом першої інстанції процесуальних строків до моменту закінчення воєнного стану, адже невідомо, чим саме вони обґрунтовані та чим саме підтверджуються.
Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч.2 ст. 178 ГПК України через неподання Відповідачем Відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, вважає, що суд правомірно вирішив справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2021 (у складі колегії суддів: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Чус О.В., Орєшкіна Е.В.) відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2022 у справі №904/402/22; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 21.09.2022.
В судовому засіданні 21.09.2022 Центральним апеляційним господарським судом були оголошені вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.
           
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Югсинтез" (надалі – Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Щедро" (надалі - Покупець) було укладено договір про поставки № 184-Z від 24.12.2020 (надалі - Договір) (т. 1 а.с. 19-23).
Відповідно до п. 11.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2021.
Пунктом 1.1 Договору передбачено, що постачальник зобов`язується у встановлений термін поставляти та передавати у власність покупцю хімреактиви, обладнання та комплектуючі до нього (надалі – товар), а покупець зобов`язується приймати товар та сплачувати його вартість на умовах даного договору.
Згідно з п. 1.2 Договору, перелік за найменуванням (асортимент) товару, кількість, одиницю вимірювання, ціну за одиницю товару сторони погоджують у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.
На виконання умов договору між сторонами було підписано, зокрема, специфікації: № 9-Z від 06.04.2021, № 10-Z від 09.04.2021, № 13- Z від 15.04.2021, № 20- Z від 23.04.2021, № 14- Z від 15.04.2021 (т. 1 а.с. 24-25, 32, 38, 46, 55).
Позивач виконав умови договору, за спірними специфікаціями поставив Відповідачу товар на загальну суму 847 104 грн., що підтверджується видатковими накладними № 243 від 27.04.2021, №247 від 27.04.2021, № 33 від 03.09.2021, № 35 від 05.07.2021, № 113 від 14.07.2021, № 34 від 03.09.2021 (т.1 а.с. 26, 33, 39, 47-48, 56, 64) та товарно-транспортними накладними (т. 1 а.с. 27, 34, 40-41, 49-50, 57-58).
Постачальник виставив покупцю відповідні рахунки на оплату товару (т. 1 а.с. 28, 35, 42, 51, 59, 60).
Пунктом 3.4 договору визначено, що покупець здійснює оплату вартості товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у строк, зазначений у специфікації.
За умовами п. 2 спірних специфікацій встановлено умови оплати: протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару постачальником на склад покупця.
З урахуванням зазначених положень договору, строк виконання Відповідачем зобов`язання з оплати товару, поставленого: 
- за видатковою накладною № 243 від 27.04.2021 настав 11.05.2021; 
- за видатковою накладною № 247 від 27.04.2021 настав 11.05.2021;
- за видатковою накладною № 33 від 03.09.2021 настав 18.09.2021; 
- за видатковою накладною № 35 від 05.07.2021 настав 19.07.2021;
- за видатковою накладною № 113 від 14.07.2021 настав 28.07.2021; 
- за видатковою накладною № 34 від 03.09.2021 настав 17.09.2021. 
Однак, Відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлений товар у встановлені строки у повному обсязі. Покупцем, 17.08.2021 оплачено товар на суму 43    968 грн., поставлений за видатковою накладною № 113 від 14.07.2021.
За таких обставин у Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Югсинтез" у розмірі 803 136 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено поставку товару, та наявність у Відповідача основної заборгованості за поставлений товар у розмірі 803 136,00 грн. 
Перевіривши розрахунок пені, доданий до позову, суд встановив, що Позивачем при здійсненні нарахування пені не було враховано вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Крім того, Позивачем при розрахунку пені, 3% річних не було дотримано вимог  ч. 5. ст. 254 ЦК України, якою встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Також Позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.
При розрахунку інфляційної складової Позивачем були допущені арифметичні помилки.
Тому, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача пеню у розмірі 64  778,13 грн., 3% річних у розмірі 16  284,03 грн., інфляційну складову у розмірі 36  612,16 грн.; відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 654,35 грн., 3% річних у розмірі 6,68 грн., інфляційної складової у розмірі 708,68 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Аналогічні приписи містяться у статті 265 Господарського кодексу України відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і  сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання Договору поставки № 184-Z від 24.12.2020 Позивачем здійснено поставку Товару на загальну суму 847 104 грн., що підтверджується видатковими накладними № 243 від 27.04.2021, №247 від 27.04.2021, № 33 від 03.09.2021, № 35 від 05.07.2021, № 113 від 14.07.2021, № 34 від 03.09.2021; товарно-транспортними накладними.
Вищезазначені видаткові накладні мають такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання, назва та код підприємства одержувача, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, підписи осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції та відповідальні за її оформлення, а також печатки підприємства відправника та підприємства одержувача. Накладні мають посилання на Договір поставки.
Таким чином, надані накладні відповідають вимогам встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та засвідчують встановлений факт здійснення господарських операцій та договірних відносин, а саме факт поставки Продавцем товару Покупцю на загальну суму 847 104 грн.
Вказаний товар був прийнятий Відповідачем, що підтверджується підписом представника отримувача (Відповідача) та відбитком печатки Відповідача на відповідних накладних без зауважень та заперечень.
При отриманні товару Відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності. 

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що Позивачем свої обов`язки по Договору не виконано, оскільки поставки за специфікаціями: 9-z від 06.04.2021 на суму 447 960,00 грн. в т.ч. ПДВ; 10-z від 09.04.2021 на суму 174 744,00 грн. в т.ч. ПДВ; 13-z від 15.04.2021 на суму 37 152,00 грн. в т.ч. ПДВ; 20-z від 23.04.2021 на суму 129 480,00 грн. у т.ч. ПДВ; 14-z від 15.04.2021 за видатковою накладною № 34 від 03.09.2021 на суму 13 800,00 грн., були здійснені Позивачем без супроводження документами, що підтверджують якість товару (сертифікат, посвідчення, паспорт, тощо), колегією суддів не приймаються, оскільки вони суперечать матеріалам справи.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 666 ЦК України, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. 
Видаткова накладна є первинним бухгалтерським документом в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", що підтверджує факт вчинення господарської операції.
Матеріалами справи підтверджено, що видаткові накладні підписані представником Відповідача без будь-яких зауважень стосовно відсутності супровідних документів на товар, а матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення Відповідача до Позивача з приводу відсутності будь-яких супроводжувальних документів на товар, в тому числі сертифікатів, посвідчень, паспортів, тощо.
Також у справі відсутні докази повернення товару або взяття його на відповідальне зберігання в зв`язку із неналежною якістю. Будь-яких доказів, що Відповідач звертався до позивача з вимогою про надання супровідних документів на товар або з претензією про їх відсутність й застосування неустойки з цього приводу матеріали справи не містять. 
Отже, суд апеляційної інстанції, керується "презумпцією належного виконання зобов`язань", передбаченою ч. 5 ст.12 ЦК України та вважає, що зобов`язання Продавця (ТОВ "Югсинтез") з поставки та передання повного пакету документів на товар, в тому числі сертифікатів, посвідчень, паспортів, тощо, виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В той же час, розрахунок за отриманий Товар проведено Відповідачем не у повному обсязі. Покупцем 17.08.2021 було оплачено товар на суму 43  968 грн., поставлений за видатковою накладною № 113 від 14.07.2021.
За таких обставин, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Югсинтез" у розмірі 803 136 грн.
Існування у відповідача заборгованості у зазначеному розмірі також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2021, підписаним між сторонами (т. 1 а.с. 111 - 114).
А отже, вимоги Позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 803 136 грн. є обґрунтованими, та правомірно задоволено господарським судом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 8.8. договору, за кожний день прострочки оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу.
На підставі пункту 8.8. договору Позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за загальний період з 12.05.2021 по 31.01.2022 у розмірі 65 432,48 грн.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач нарахував Відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 16 290,71 грн. за загальний період з 12.05.2021 по 31.01.2022 та інфляційну складову у розмірі 37 320,84 грн. за загальний період з травня 2021 року по грудень 2021 року.
На підставі викладеного, враховуючи розрахунок Позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати Відповідачем суми боргу, положення  частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача пеню у розмірі 64  778,13 грн., 3% річних у розмірі 16  284,03 грн. за загальний період з 12.05.2021 по 31.01.2022, інфляційні витрати у розмірі 36  612,16 грн. за загальний період з травня 2021 року по грудень 2021 року, нарахованих у відповідності із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання з боку Відповідача мало місце.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що з урахуванням воєнного стану в Україні, Відповідач фактично був позбавлений можливості надати свої доводи та заперечення, а так само докази по справі. І як наслідок, розгляд справи відбувся виключно на підставі даних Позивача, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, з огляду на наступне.
Положеннями пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Об`єктивними критеріями розумності строків є: 1) розгляд та вирішення справи у строки, визначені законом; 2) розгляд та вирішення справи у найкоротші з можливих строків; 3) здійснення процесуальних дій та ухвалення судом процесуальних рішень, а також виконання процесуальних обов`язків учасниками справи з безумовним дотриманням встановлених законом або визначених судом строків; 4) своєчасне виконання судового рішення, яке набуло законної сили, зокрема, відкриття виконавчого провадження, а також вжиття заходів до повного виконання рішення суду; 5) можливість відступлення від визначених законом або встановлених судом строків лише з об`єктивних причин, що зумовлені непереборними обставинами, незалежними від волі та поведінки суду та/або учасників справи.
Вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».
Статтею 195 ГПК України встановлено строки розгляду справи по суті. 
З наведеного вбачається, що Господарським процесуальним кодексом України визначені строки, протягом яких має бути вирішений спір.
Як вбачається   з матеріалів справи, Відповідач був обізнаний про час та місце розгляду справи; ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі ним отримано 21.02.2022, тобто ще до оголошення воєнного стану, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 4930019978828.  
Відповідачем не наведено об`єктивних причин  неможливості надати свої доводи та заперечення щодо позовної заяви, а так само доказів на їх підтвердження.
В той же час, статтею 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися   належними   їм процесуальними   правами,   виявляти   взаємну   повагу   до   прав   і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів   до всебічного, повного  та об`єктивного дослідження   всіх   обставин справи. 
При цьому, Відповідач мав достатньо часу для надання відповідних доказів на підтвердження своєї правової позиції, а характер спірних правовідносин і предмет доказування у справі не вимагають обов`язкової участі   Відповідача за умов   його належного повідомлення.
При цьому підстави для   відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану  в Україні відсутні, оскільки:
- така обставина не є підставою для відкладення чи зупинення розгляду справи відповідно до вимог ГПК України;
- строк розгляду справи по суті визначений цим Кодексом;
- відповідно до статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені;
- згідно з статтею 64 Конституції України в умовах воєнного стану права і свободи, передбачені статтею 55 цієї Конституції, не можуть бути обмежені;
- Відповідачем у цій справі є юридична особа – Товариство з обмеженою відповідальністю "Щедро", яка фактично знаходиться у м. Дніпро, не позбавлена права заявити клопотання про участь у судових засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції.
За наведених обставин введення воєнного стану в Україні жодним чином не впливає на широкий вибір можливостей Відповідача щодо забезпечення своєї участі при розгляді справи по суті.
Відповідно до       статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої   Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини   від 08.11.2005    у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Зважаючи на те, що при розгляді справи по суті судом першої інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст.   42 ГПК  України, колегія суддів не погоджується з доводами Відповідача про позбавлення його можливості надати свої доводи та заперечення, а так само докази по справі.

Відповідач на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що:
- за результатами перевірки з`ясовано, що поставлені за видатковою накладною №247 від 27.04.2021 у відповідності до договору №184-Z від 24.12.2020 та специфікації №10-Z від 09.04.2021 вали до насосів SIHI ZLND - не є оригінальними;
- посадові особи ТОВ «Югсинтез» та колишній головний механік ТОВ «ЩЕДРО» Ніколаєнко В.В. у змові заподіяли ТОВ «ЩЕДРО» значну матеріальну шкоду; саме колишній головний механік ТОВ «ЩЕДРО» Ніколаєнко В.В. здійснював приймання товару та поставив підпис видаткових накладних за Специфікаціями №9-z від 06.04.2021 та №10-z від 09.04.2021 на загальну суму 622 704,00 грн.; на сьогоднішній день за заявою ТОВ «ЩЕДРО» за даними фактами Відділом поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється розслідування за кримінальним провадженням №12021080060001227 від 04.10.2021, 
долучив до апеляційної скарги наступні докази, зокрема:
- наказ про запровадження дистанційної роботи від 24.02.2022;
- копію службової записки від 07.07.2021;
- копію листа ТОВ «Текон і Ко» №38/21 від 24.06.2021;
- фото валів поставлених ТОВ «Югсинтез»;
- фото позначень нанесених незаводським способом;
- фото оригінальних запасних частин заводу-виробника;
- копію видаткової накладної №247 від 27.04.2021;
- копію Акту про фактичну якість отриманої продукції від 14.07.2021;
- ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2021 у кримінальному провадженні №12021080060001227;
- копію постанови про арешт коштів боржника від 13.07.2022.
          Щодо вищезазначених доводів заявника апеляційної скарги, у яких він посилається на ці докази, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ч. 6 ст. 165 ГПК України до відзиву відповідачем додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
Відповідач був достеменно обізнаний про зазначені в ухвалі господарського суду від 07.02.2022 строки щодо надання до суду відзиву на дану позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду) у строк, зазначений у п. 3 даної ухвали, тобто, з урахуванням часу поштовою пробігу - не пізніше 10.03.2022.
Як підтверджено матеріалами справи, господарським судом надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним із учасників справи, зокрема Відповідачем, своїх процесуальних прав, передбачених ст.   42 ГПК  України, в тому числі на подачу відзиву та доказів. 
В той же час, Відповідач, достеменно знаючи про строки, встановлені у п. 3 ухвали від 07.02.2022 для подання відзиву та доказів на позовну заяву, не скористався своїм правом та не надав до суду першої інстанції заяву або клопотання на поновлення строків їх надання, не просив суд про відкладення слухання справи до закінчення воєнного стану, не повідомив суд про причини попадання відзиву та доказів по справі та не надав будь-якого підтвердження щодо позбавлення його можливості подати докази у строк, встановлений судом першої інстанції.
З огляду на це, безпідставними є «обґрунтовані очікування» Відповідача щодо продовження судом першої інстанції процесуальних строків до моменту закінчення воєнного стану, адже невідомо, чим саме вони обґрунтовані та чим саме підтверджуються.
Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч.2 ст. 178 ГПК України у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 914/1725/19, від 15.12.2020 у справі № 925/1052/19, від 21.04.2021 у справі № 906/1179/20).
Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не повідомляв суд про неможливість надання будь-яких доказів та не заявляв клопотань про необхідність в їх отримані та долучені до матеріалів справи.
Таким чином, апелянтом не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції копій документів, які ним долучено до апеляційної скарги, як не надано і доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта. 

Відповідно до частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, копії документів, що долучені ТОВ "Щедро" до апеляційної скарги, колегією суддів до розгляду не приймаються. 
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/3582/18 та від 04.04.2019 у справі № 918/329/18, від 17.08.2022 у справі №922/854/21

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, з огляду на неприйняття до уваги колегією суддів копій документів, що долучені ТОВ "Щедро" до апеляційної скарги, апелянтом не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своєї апеляційної скарги, зокрема про те, що:
- за результатами перевірки з`ясовано, що поставлені за видатковою накладною №247 від 27.04.21 у відповідності до договору №184-Z від 24.12.20 та специфікації №10-Z від 09.04.2021 вали до насосів SIHI ZLND - не є оригінальними;
- посадові особи ТОВ «Югсинтез» та колишній головний механік ТОВ «ЩЕДРО» ОСОБА_1 у змові заподіяли ТОВ «ЩЕДРО» значну матеріальну шкоду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, суд, -      
                                                          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2022 у справі №904/402/22 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2022 у справі №904/402/22 – залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.10.2022.

Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              О.В. Чус

Суддя                                                                                                                         Е.В. Орєшкіна