Постанова
іменем України
01 вересня 2022 року
м. Київ
справа  №  290/278/21
провадження № 51-299км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання        ОСОБА_4 ,
захисників                                              ОСОБА_5 ,
прокурора                                              ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги прокурора та представника потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 04 серпня            2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_10 . 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Згідно з ухвалою Романівського районного суду Житомирської області                          від 04 серпня 2021 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 та закрито кримінальне провадження № 12018060150000380щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнилиці Підволочиського району Тернопільської областіта жителя АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 271 Кримінального кодексу України (далі – КК)  у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався в тому, що  він працюючи фізичною особою-підприємцем, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою зменшення витрат на оплату праці за рахунок грубого порушення прав найманих працівників, з метою отримання прибутку та ухилення від обов`язкових платежів 17 травня 2018 року видав за місцем здійснення  підприємницької діяльності в смт. Романів Житомирської області наказ про припинення трудового договору з найманим працівником ОСОБА_11 , продовжуючи використовувати найману працю останнього, який з 17 травня 2018 року виконував роботи з виготовлення деревного вугілля та працював у   ОСОБА_12 без належно оформлених трудових відносин, без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, без відповідних записів у його трудову книжку, без  реєстрації у фондах соціального страхування та без ведення табелів обліку робочого часу, якому за рахунок виробництва ОСОБА_13 виплачував заробітну плату без сплати податків та інших загальнообов`язкових відрахувань, і на якого не поширювалися гарантії, в тому числі конституційно закріплені, передбачені законодавством про працю та соціальне забезпечення.
Крім того, ОСОБА_13 будучи зобов`язаним створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити функціонування системи управління охороною праці, в порушення вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці» у період з 07 березня 2018 року, внаслідок недбалого виконання визначених законом обов`язків, не забезпечив належного утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування (печі опалення), моніторинг за їх технічним станом, допустив облаштування та експлуатацію печі опалення в підсобному приміщенні виробничого цеху на АДРЕСА_1 з порушенням п. 2.12 розділу IV «Загальні вимоги пожежної безпеки до інженерного обладнання» Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №1417 від 30 грудня 2014 року, без дверцят на топковому отворі, нещільного прилягання листа металу під топковим отвором, відсутності ізольованої одним рядом цеглин підлоги під пічкою, недотримання нормативної відстані від печі до дерев`яної конструкції, що призвело до загибелі під час пожежі в підсобному приміщенні 15 жовтня 2018 року найманих працівників ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яка виникла внаслідок випадіння джерела запалювання з пічного отвору на якому були відсутні дверцята, на дерев`яну підлогу не захищену листом металу, що стало причиною займання підлоги, стін та стелі дерев`яного побутового приміщення.
При перегляді цього рішення Житомирський апеляційний суд ухвалою                      від 20 жовтня 2021 року залишив його без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 – адвокат ОСОБА_9  просить скасувати вказані судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.  
На обґрунтування своїх вимог стверджує, що суд першої інстанції прийняв таке  рішення всупереч положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки після повідомлення ОСОБА_10 про підозру визначений ст. 219 цього Кодексу строк досудового розслідування у кримінальному провадженні не закінчився. При перегляді цього рішення суд апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернув і безпідставно залишив його без зміни. Тому адвокат вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання вимог закону і підлягають скасуванню.
Прокурор у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у цьому суді.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги прокурора про те, що після повідомлення ОСОБА_10 про підозру у вчиненні інкримінованих злочинів передбачений ст. 219 КПК строк досудового розслідування в кримінальному провадженні не закінчився. Вказує, що слідчий вчасно в передбачений законом строк звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку досудового розслідування, однак у зв`язку з перебуванням слідчого судді у відпустці та направленням справи до апеляційного суду для визначення підсудності клопотання було розглянуто після закінчення цього строку.
Крім того, звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції не зазначив у своєму рішенні як повинен був діяти орган досудового розслідування за наявності ухвали слідчого судді про продовження строку досудового розслідування ухваленої поза строками, визначеними ч. 5 ст. 294 та ч. 3 ст. 295-1 КПК.
У письмових запереченнях на касаційні скарги захисник ОСОБА_5 просить залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни. Зазначає, що кримінальне провадження у будь-якому випадку підлягало закриттю, оскільки обвинувальний акт було направлено до суду після закінчення строку досудового розслідування.
Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримала вимоги касаційної скарги сторони обвинувачення та частково підтримала вимоги касаційної скарги представника потерпілих, просила скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Захисник ОСОБА_5 виступив проти задоволення касаційних скарг і просив залишити вказані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Умотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження суд першої інстанції в своїй ухвалі послався на те, що строк досудового розслідування у справі  закінчився 15 липня 2020 року та був продовжений ухвалою слідчого судді Баранівського районного суду Житомирської області 28 липня 2020 року у невстановленому законом порядку, що відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК є підставою для закриття кримінального провадження.
При перегляді цього рішення за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на момент розгляду слідчим суддею Баранівського районного суду Житомирської області 28 липня 2020 року клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування в кримінальному провадженні цей строк сплинув, а тому рішення місцевого суду про закриття кримінального провадження на підставі вказаної норми закону є правильним, та залишив це рішення без зміни, а апеляційні скарги без задоволення. При цьому апеляційний суд звернув увагу на те, що при вирішенні слідчим, прокурором питання про необхідність звернення до слідчого судді з клопотанням про продовження строку досудового розслідування останні повинні враховувати вимоги закону про своєчасність його подання, можливість його вирішення лише в межах строку досудового розслідування, а також зважувати на неможливість його вирішення за територіальною підсудністю через відсутність суддів, оскільки в суді, до якого звернувся слідчий із клопотанням, працював лише один суддя, який на той час перебував у відпустці, та терміни, відстань і порядок необхідний для прийняття рішення про зміну підсудності, вирішення клопотання іншим судом.
Як убачається з матеріалів справи, слідчий у кримінальному провадженні звернувся до Романівського районного суду Житомирської області з клопотанням про продовження строку досудового розслідування 03 липня        2020 року, тобто у межах строку визначеного ч. 5 ст. 294 КПК, однак через перебування єдиного судді у відпустці матеріали клопотання були скеровані до Житомирського апеляційного суду для визначення підсудності, який 13 липня 2020 року передав це клопотання на розгляд до Баранівського районного суду де вони були розглянуті слідчим суддею 28 липня 2020 року.
Зважаючи на те, що слідчий звернувся до суду з клопотанням у визначений законом строк, відповідальність за своєчасний та належний розгляд клопотання цілком покладалася на суд.
Тому посилання апеляційного суду в ухвалі про те, що при зверненні до районного суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий повинен був зважувати на неможливість його вирішення за територіальною підсудністю через відсутність суддів, оскільки у вказаному суді працював один суддя, який на той час перебував у відпустці, а також на терміни, відстань і порядок необхідний для прийняття рішення про зміну підсудності та вирішення клопотання іншим судом не ґрунтуються на вимогах закону і є неприйнятними.
Крім того, вказане клопотання слідчий подав до суду 03 липня 2020 року за 12 днів до завершення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні і цього терміну, з урахуванням організаційних та процесуальних можливостей судів першої та апеляційної інстанції, було цілком достатньо для розгляду клопотання слідчим суддею до спливу цього строку, тобто до 15 липня 2020 року. 
Колегія суддів вважає, що у випадку своєчасного звернення слідчого чи прокурора до суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування в термін, встановлений ч. 5 ст. 294 КПК, якщо таке клопотання слідчим суддею було задоволено, однак з будь-яких причин розглянуто після спливу строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, цей строк не може вважатися закінченим. У такому разі слідчий суддя з урахуванням положень ст. 115 КПК у своєму  рішенні повинен зазначити про продовження строку досудового розслідування в кримінальному провадженні з 00:00 год наступного дня, який слідує за кінцевим днем строку досудового розслідування встановленого ст. 219 КПК або продовженого раніше у кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 294 КПК.
Таким чином, розглянувши доводи касаційних скарг колегія дійшла висновку,  що при перегляді ухвали місцевого суду суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого щодо своєчасного звернення слідчого до суду із клопотанням про  продовження строку досудового розслідування в кримінальному провадженні, не врахував особливості кримінального процесуального закону щодо порядку та строків розгляду слідчим суддею клопотань слідчих чи прокурорів про продовження строку досудового розслідування в кримінальному провадженні, а тому ухвалене цим судом рішення не може вважатися таким, що відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.
Вказані порушення є істотними, які перешкодили цьому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково, а касаційну скаргу прокурора повністю, рішення апеляційного суду  в справі скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції слід узяти до уваги наведене, з урахуванням обставин справи та вимог кримінального процесуального закону дати обґрунтовані відповіді на доводи апеляційних скарг представника потерпілих і прокурора та ухвалити у справі законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити, а касаційну скаргу представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року щодо              ОСОБА_10  скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                          ОСОБА_3