Справа № 462/1146/16-ц                         Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/1570/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколота Т.І., 
секретаря: Іванової О.О.,
з участю ОСОБА_1 , та його представника – ОСОБА_2 , представника Залізничної РА ЛМР – Іванеко О.В., ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року у справі за заявою адвоката Савки Тараса Володимировича в інтересах заявника і відповідача у справі ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у цивільній справі № 462/1146/16-ц за нововиявленими обставинами,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняте приміщення холу загального користування під літ. LХІІ, площею 38,00 кв.м., на другому поверсі гуртожитку АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що згідно витягу з протоколу №21 від 10 грудня 2014 року наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання приміщень прибудинкових території ОСОБА_3 , мешканці житлових приміщень АДРЕСА_2 , з метою покращення житлових умов, погоджено влаштування житлових приміщень при умові розроблення проекту перепланування холів загального користування 1-5 поверхів під житлові приміщення в гуртожитку на АДРЕСА_1 . 
Вказувала, що відповідно до акту комісії ЛКП «Сяйво» від 25 грудня 2015 року встановлено, що вказане приміщення холу самовільно зайняте для власних потреб ОСОБА_1 мешканцем житлового приміщення №40 цього ж гуртожитку. 
Зазначала, що в добровільному порядку відповідач відмовляється звільнити зазначене приміщення, що було встановлено актом ЛКП «Сяйво» від 04 січня 2016 року.
Рішенням Залізнитчного районного суду м. Львова від 23 березня 2017 року позовну заяву Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 , звільнити самовільно зайняте приміщення холу загального користування під літ. LХІІ, площею 38,00 кв.м., на другому поверсі гуртожитку АДРЕСА_1 .
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради понесені судові витрати у розмірі 1378,00 /одна тисяча триста сімдесят вісім/ гривень.
У травні 2022 року адвокат Савка Т.В. звернувся до суду із заявою в інтересах ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у цивільній справі № 462/1146/16-ц за нововиявленими обставинами, у якій просив суд скасувати за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.03.2017 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 за участю третіх осіб – Львівського комунального підприємства «Сяйво», ОСОБА_3 – про звільнення самовільно зайнятого нежитлового приміщення. 
В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міськради від 07 квітня 2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_3 ». 
Вказував, що при ухваленні рішення суду 23 березня 2017 року дані обставини існували, але не були відомі ОСОБА_1 та, відповідно, не були повідомлені суду, за умови встановлення судом таких обставин у справі №462/1146/16-ц, суд не дійшов би до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 спірного приміщення, оскільки такі нововиявлені обставини свідчать про наявність у ОСОБА_1 законних підстав для користування спірним приміщенням, яке належить до об`єктів права спільної сумісної власності всіх мешканців гуртожитку, відтак просив заяву задовольнити.
Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Савки Тараса Володимировича в інтересах заявника і відповідача у справі ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у цивільній справі № 462/1146/16-ц за нововиявленими обставинами та залишено в силі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 березня 2017 року.
Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що постановлю Львівського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року в цивільній справі № 462/1055/19 було встановлено ряд нововиявлених обставин, які мають істотне значення для розгляду даної справи, існували на час її розгляду, та стали відомими ОСОБА_1 лише після прийняття вказаної постанови Львівського апеляційного суду.
Зокрема вказує, що ОСОБА_1 стало відомо про факт незаконності рішення наглядової ради з питань розподілу і утримання житла в гуртожитках та використання приміщень прибудинкової території (протокол № 21 від 10 грудня 2014 року), рішення міжвідомчої комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради і протоколу № 14 від 28 квітня 2015 року), а як наслідок про факт незаконної передачі спірного приміщення ОСОБА_3 , у зв`язку із чим апеляційним судом скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації від 07 квітня 2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_3 », стало відомо про факт належності спірного приміщення холу загального користування під літ. LXII, площею 38,00 кв.м., на другому поверсі гуртожитку по АДРЕСА_1 до спільних допоміжних приміщень гу тожитку, якими мають право користуватися всі мешканці гуртожитку та про факт належності спірного приміщення до об`єктів права спільної сумісної власності всіх мешканців вказаного гуртожитку.
Відтак, на думку скаржника, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 березня 2017 року ухвалено без встановлення та врахування вказаних нововиявлених обставин не відповідає критеріям законності та обґрунтованості судового рішення, та підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову Залізничної РА ЛМР, оскільки за умови їх встановлення судом та їх врахування під час прийняття вказаного рішення, суд не дійшов би до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 спірного приміщення, так як нововиявлені обставини на які посилається в даній справі заявник, свідчать про наявність у ОСОБА_1 законних підстав для користування спірним приміщенням, яке є спільними допоміжним приміщенням гуртожитку, та належить до об`єктів права спільної сумісної власності всіх мешканців гуртожитку, а не виключно ОСОБА_3 , якій враховуючи наведені обставини воно не могло бути переданим без згоди всіх мешканців гуртожитку.
Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року скасувати та постановити нове рішення, яким заяву адвоката Савки Тараса Володимировича в інтересах заявника і відповідача у справі ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у цивільній справі № 462/1146/16-ц за нововиявленими обставинами задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 та його представника – ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника Залізничної РА ЛМР – Іванеко О.В., ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 березня 2017 року, яке ОСОБА_1 не оскаржувалось та набрало законної сили, позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 за участю третіх осіб – Львівського комунального підприємства «Сяйво», ОСОБА_3 – про звільнення самовільно зайнятого нежитлового приміщення задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 , звільнити самовільно зайняте приміщення холу загального користування під літ. LХІІ, площею 38,00 кв.м., на другому поверсі гуртожитку АДРЕСА_1 .
Згідно змісту рішення суду від 23 березня 2017 року, ухвалюючи таке рішення, суд врахував, що ОСОБА_1 самовільно, без дозвільних документів зайняв приміщення холу загального користування під літ. LХІІ, площею 38,00 кв.м., на другому поверсі гуртожитку АДРЕСА_1 , чим порушив право власності позивача та користування третьою особою.
Відповідно до ч.4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.
Пунктом 7 вищевказаної постанови передбачено, що обставини, які є підставою для перегляду судового рішення це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п.40).
У справі «Желтяков проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла переглядати остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії»).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. (рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).
Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення від 23 березня 2017 року за нововиявленими обставинами, представник заявника як підстави для перегляду такого вказав, що постановою Львівського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міськради від 07 квітня 2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_3 »
Яв вбачається з рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 березня 2017 року при його ухваленні суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 самовільно, без дозвільних документів зайняв приміщення холу загального користування під літ. LХІІ, площею 38,00 кв.м., на другому поверсі гуртожитку АДРЕСА_1 .
А тому, скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міськради від 07 квітня 2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_3 » не спростовує встановлених судом обставин про самовільне, без дозвільних документів, зайняття ОСОБА_1 приміщення холу загального користування під літ. LХІІ, площею 38,00 кв.м., на другому поверсі гуртожитку АДРЕСА_1 , яке суд вказаним рішенням зобов`язав ОСОБА_1 звільнити.
За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані заявником обставини не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки самі по собі ці обставини не є істотними та не могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення від 23 березня 2017 року.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.