Постанова
Іменем України
 
07 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 755/16129/21
провадження № 61-6587св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне слідче управління Міністерства внутрішніх справ України, Національна поліція України Головного управління Національної поліції 
у м. Києві, слідче управління, Головного управління Служби безпеки України 
у м. Києві та Київській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року у складі судді Чех Н. А. та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року 
у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - ГУ МВС України), Національної поліції України Головне управління Національної поліції 
у м. Києві (далі - НП України ГУ НП у м. Києві), слідче управління, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (далі - ГУ СБУ у м. Києві та Київській області) про звільнення майна з-під арешту.
 
Позов обґрунтовано тим, що в рамках кримінального провадження було накладено арешт на квартиру 
АДРЕСА_1 , яку вона придбала на прилюдних торгах.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, 
що даний спір не є приватноправовим, а тому підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У липні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу 
у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати і справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що позивач пред`явив позов не у зв`язку з завданням їй матеріальної шкоди обвинуваченим, а з підстави необґрунтованого обмеження її права власності рішенням слідчого. Крім того, скасування арешту квартири, накладеного слідчим у кримінальній справі, у цій справі не пов`язане із оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу. 
 
Доводи інших учасників справи
 
У вересні 2022 року ГУ НП у м. Києві надіслало до Верховного Суду відзив 
на касаційну скаргу в якому просило залишити касаційну скаргу без задоволення. Зазначало, що твердження скаржника є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 755/16129/21, витребувано її з Дніпровського районного суду м. Києва.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири загальною площею 49,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 190, виданого 04 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тоцькою О. В., номер запису про право власності 
в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 40840618.
 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 
на вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови про накладення арешту на майно, серія та номер: б/н, виданий: 23 березня 2011 року, видавник: заступник начальника відділу ГСУ МВС України підполковник міліції 
Лисько М. В., номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1830522. Особою, майно якої обтяжено є ОСОБА_2 .
 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 
на вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови про накладення арешту на майно, серія та номер: к/с №1648, виданий: 25 лютого 2011 року, видавник: Управління СБУ у м. Києві, слідчий в ОВС слідчого відділу Управління СБУ у м. Києві старший лейтенант юстиції Якобчук О. В., номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 11830462. Особою, майно якої обтяжено є ОСОБА_2 .
 
Згідно з відповіддю ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 18 березня 
2021 року № 51/12-30.03.2021 слідчим ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальній справі від 01 лютого 
2011 року № 1648 стосовно ОСОБА_2 у вчиненні злочину. 25 лютого
2011 року в рамках визначеної кримінальної справи накладено арешт на об`єкт нерухомого майна обвинуваченої, а 11 березня 2011 року із кримінальної справи виділено матеріали досудового розслідування в окрему кримінальну справу 
№ 1694. 28 червня 2011 року досудове розслідування кримінальної справи 
№ 1694 доручено ГСУ НП України.
 
Відповідно до відповіді ГУ НП в м. Києві від 29 квітня 2021 року 
№ П-1252 125/23/3-21, вбачається, що слідчим управлінням ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР від 24 грудня 2012 року № 1201200000000470 за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень. Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні розпочато за матеріалами кримінальної справи від 27 липня 2010 року №222*18, в рамках якої накладено арешт на вищевказане майно. Вказано, що на даний час, у органу досудового розслідування відсутні правові підстави для вирішення питання про скасування вищевказаної постанови.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 12 вересня 2022 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Предметом позову у справі, яка переглядається, є скасування арешту 
на квартиру, накладеного постановою слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБУ у м. Києві в межах кримінальної справи № 1648, порушеної 
01 лютого 2011 року, на підставі КПК України 1960 року в редакції, яка була чинною на час вчинення відповідної процесуальної дії.
 
ОСОБА_1 не була учасником кримінального провадження, порушеного 
11 лютого 2011 року за ознаками злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27 та частиною п`ятою статті 191 КК України. Арешт на спірну квартиру накладено в рамках указаної кримінальної справи 25 лютого 2011 року.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, вважав, що, оскільки кримінальне провадження не закінчено, відтак, підстави для розгляду справи за правилами цивільного судочинства відсутні.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується 
та вважає, що оскаржувані судові рішення відповідають положенням статей 
263-265 ЦПК України, отже, підстав для їх скасування немає.
 
Ухвалюючи судові рішення, суди попередніх інстанцій посилалися на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19).
 
Так, у пунктах 21.1, 21.4, 32 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року визначено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка 
не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати 
за правилами цивільного чи господарського судочинства.
 
Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, 
що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого 
в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 
2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року 
у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки 
від 03 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 
та від 07 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).
 
Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право 
на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність розгляду питання про звільнення спірної квартири з-під арешту 
в порядку КПК України 2012 року, оскільки такий порядок є єдиним визначеним способом захисту права власності позивача на квартиру, арешт на яку було накладено в межах кримінального провадження, яке станом на дату ухвалення оскаржуваних судових рішень не є закінченим.
 
Отож, наявність незакінченого кримінального провадження виключає можливість розгляду справи про звільнення майна з-під арешту за правилами цивільного судочинства.
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивач пред`явив позов не у зв`язку 
з завданням їй матеріальної шкоди обвинуваченим, а з підстави необґрунтованого обмеження її права власності рішенням слідчого. Крім того, скасування арешту квартири, накладеного слідчим у кримінальній справі, у цій справі не пов`язане із оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу. Оскільки кримінальне провадження розпочато 
за правилами КПК 1960 року, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про необхідність розгляду справи про зняття майна з-під арешту 
за правилами КПК 2012 року.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до формальної незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та не дають підстав для їх скасування, оскільки згідно 
з вимогами частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
 
Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                        В. М. Коротун
 
                                                                                                                        М. Є. Червинська