ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2022 р.                                              Справа №926/2335/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючої судді                                                            Галушко Н.А.
суддів                                                                                Желіка М.Б.
Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.

за участю представників сторін:
від позивача Прокопець Б.М.-представник
від відповідача не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" №НЕГ-277/22 від 15.09.2022 (Вх.№ЗАГС 01-05/2296/22 від 29.04.2022)
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.08.2022 (повний текст складено 06.09.2022)
у справі №926/2335/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група"
до відповідача Чернівецького міського комунального підприємства "Міськсвітло" 
про стягнення заборгованості в сумі 497 159,18 грн 

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
ТОВ "Національна енергетична група" звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до Чернівецького міського комунального підприємства "Міськсвітло" про стягнення заборгованості в сумі 497 159,18 грн.
В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що в порушення укладеного між сторонами договору № 14/02 про закупівлю електричної енергії, відповідач спожив електричну енергію в меншому розмірі, ніж ним було погоджено в додатку № 1 до договору, що змусило позивача продати залишок електричної енергії за нижчою ціною на балансуючому ринку. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача суму, що підлягає сплаті, як різниця між ціною закупівлі електричної енергії на РДН та цінами балансуючого ринку в розмірі 497 159,18 грн.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 29.08.2022 у справі №926/2335/22 в задоволені позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що  позивачем не надано до матеріалів справи доказів порушення відповідачем вказаних умов договору № 14/02 від 14.02.2022 та не доведено наявності в діях відповідача вини та неправомірної поведінки  щодо невиконання вимог договору чи інших нормативних актів, а відтак і усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків. Споживання відповідачем електричної енергії в меншому розмірі виникло не з вини останнього, а у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану та необхідністю вжиття світломаскувальних заходів, а заявлені до стягнення з відповідача грошові кошти згідно зі ст. 255 ГК України є збитками позивача, спричиненими економічними ризиками. Сторони у пункті 9.2 договору № 14/02 від 14.02.2022 погодили вичерпний перелік підстав, за якими постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, а саме: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника. В договорі не передбачено обов`язку відповідача сплатити збитки, внаслідок продажу залишку електричної енергії за нижчими цінами на балансуючому ринку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на відзивів на апеляційну скаргу.
ТОВ "Національна енергетична група" подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.08.2022 у справі №926/2335/22 та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити, стягнути з Чернівецького МКП "Міськсвітло" на користь ТОВ "Національна енергетична група" заборгованість в сумі 497 159,18 грн та сплачений судовий збір, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, не дано належної оцінки доказам, що наявні в матеріалах справи, що є порушенням норм процесуального права, що в свою чергу має наслідком порушення не тільки норм матеріального права, що врегульовують питання постачання та споживання електричної енергії, але й норм загального законодавства щодо відшкодування збитків (шкоди). 
Скаржник зазначає, що обов`язок розраховувати баланс та повідомляти про порушення використання договірного обсягу в тому числі і постачальника є господарським зобов`язанням відповідача, яке покладено на нього нормативно- правовим актом - ПРРЕЕ, який у відповідності до пункту 1.1.1 є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку, в тому числі відповідачем в якості споживача. В самому договорі у пункті 6.2  визначено зобов`язання відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством та/або цим договором.
Також, скаржник вважає, що акт фактичного споживання по закінченню розрахункового періоду складається виключно за даними комерційного обліку, незалежно від того, який обсяг був погоджений як договірний обсяг споживання. Відповідачем не виконано господарське зобов`язання, що передбачене ПРРЕЕ про повідомлення учасників ринку, в тому числі і постачальника (позивача), про порушення ним зобов`язання, щодо договірного обсягу споживання електричної енергії. 
Скаржник стверджує, що відповідачем було проігноровано звернення позивача щодо уточнення планованих обсягів споживання на квітень 2022р. через введення воєнного стану. Отже, невиконання господарського зобов`язання має своїм наслідком понесення позивачем додаткових витрат на закупівлю електричної енергії, яка не була спожита відповідачем. Крім того, причинний зв`язок полягає в тому, що у разі належного виконання обов`язку (ПРРЕЕ) щодо інформування чи оперативного реагування на звернення позивача, позивачем здійснювалась б закупівля відкоригованих обсягів.

Чернівецьке МКП «Міськсвітло» у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставна, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача про стягнення збитків за позитивний небаланс електричної енергії.
Відповідач зазначає, що умовами п.6.2 договору №14/02 сторони не передбачили обов`язку відповідача відшкодувати збитки внаслідок продажу позивачем залишку електричної енергії за нижчими цінами на балансуючому ринку, а п.9.2 договору передбачили, що позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, понесених позивачем, виключно у разі: 1) порушення відповідачем строків розрахунків позивачем; 2) відмови відповідача надати представнику позивача доступ до свого об`єкта, що завдало позивачу збитків.
Відповідач вважає, що п.5.14.5 ПРРЕЕ не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки вказані правила не можуть бути застосовані до правовідносин за договором про постачання електричної енергії споживачу; статтею 70 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено відповідальність за небаланси електричної енергії усіх учасників ринку, крім споживачів, які купують електричку енергію за договорами про постачання електричної енергії споживачу, і умовами договору №14/02 не визначено такого обов`язку для відповідача.

ТОВ «Національна енергетична група» у письмових поясненнях  просить задоволити позовні вимоги та зазначає, що скаржник у цій справі посилається на ПРРЕЕ (обов`язок повідомляти про порушення договірного обсягу споживання), які є обов`язковими до виконання відповідачем та загальні правила відшкодування збитків, в тому числі у формі додатково понесених витрат. Розрахунок здійснений виключно як різниця між придбанням електричної енергії на РДН саме для відповідача та продажем на балансуючому ринку у разі її не споживання та не повідомлення про зміну договірного обсягу.
У даному випадку, має місце бездіяльність відповідача (маючи можливість будь яким способом повідомити про зміну обсягів на звернення а тим більше обов`язок повідомляти, тобто правомірно діяти).

Процесуальні дії у справі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2022 справу №926/2335/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя  Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" №НЕГ-277/22 від 15.09.2022 (Вх.№ЗАГС 01-05/2296/22 від 15.09.2022) на рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.08.2022  у справі №926/2335/22 та витребувано матеріали вказаної справи з місцевого господарського суду.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" №НЕГ-277/22 від 15.09.2022 (Вх.№ЗАГС 01-05/2296/22 від 15.09.2022) на рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.08.2022 у справі №926/2335/22 на 25.10.2022 о  10:30 год. 
Ухвалою  суду від 25.10.2022 відкладено розгляд справи на 15.11.2022. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.11.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.
14.02.2022 між Чернівецьким МКП "Міськсвітло" (споживач) та ТОВ "Національна енергетична група" (постачальник) укладено договір № 14/02 про закупівлю електричної енергії.
Відповідно до п.1.1 договору цей договір про постачання електричної енергії споживачу є двостороннім договором у довільній формі, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статті 66 Закону України "Про ринок електроенергії".
Згідно з п.2.1 договору, за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього договору.
Пунктами 3.1 - 3.2 договору передбачено, що початком постачання електричної енергії споживачу є дата укладання цього договору. Строк поставки товару: до 31 грудня 2022 року. 
Згідно змісту пункту 13.1 договір згідно чинного законодавства вступає в дію з  14.02.2022 та діє до 31.12.2022.
Відповідно до п.14.1 договору невід`ємною частиною цього договору є додаток І "Договірні обсяги постачання електричної енергії Споживачу".
В указаному додатку сторони визначили, що в квітні 2022 року обсяг електричної енергії складає 450,052 тис. кВт/год.
В подальшому між сторонами укладено низку додаткових угод до договору № 14/02 про закупівлю електричної енергії, в яких сторони змінювали ціни та орієнтовні обсяги постачання електричної енергії.  Востаннє, 23 лютого 2022 року, сторони погодили, що в квітні 2022 року обсяг електричної енергії складає 373,213 тис. кВт/год. 
Згідно змісту пункту 5.5 договору оплата за електричну енергію здійснюється споживачем виключно в грошовій формі. Оплата за товар за цим договором має бути здійснена споживачем у строк до 25 числа поточного місяця  100 % вартості фактичного обсягу споживання електроенергії. Термін надання акту спожитої електроенергії електропостачальником - протягом 5 робочих днів з моменту отримання інформації про обсяги споживання, згідно з даними комерційного обліку. Строк оплати- не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим;  остаточний розрахунок- згідно даних фактичного споживання електричної енергії за розрахунковий місяць, які вказані в акті.
Матеріалами справи підтверджується, що для визначення фактичного обсягу спожитої електроенергії, сторонами підписані Акти № 411 від 21.04.2022 та № 412 від 21.04.2022. Згідно означених актів, відповідачем спожито у квітні 2022 року 3 726 кВт/год на загальну суму 18 257,40 грн та 56 855 кВт/год на загальну суму 232 157,92 грн.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Згідно Законів України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16.11.2022 № 2738-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
18.03.2022 позивач звернувся до відповідача з листом № НЕГ-59/22, згідно якого просив останнього надати йому фактичні обсяги споживання електричної енергії з метою належного функціонування та можливості забезпечення електричної енергії для всіх галузей в період воєнного стану.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем зазначається та відповідачем визнається те, що у зв`язку із введенням воєнного часу та запровадженням комендантської години в Чернівецькій області, сторони погодили обсяг споживання електричної енергії на розрахунковий період квітень 2022 року - 250 000 кВт/год. 
Таким чином, різниця між замовленим та спожитим обсягом електричної енергії складає 189 419 кВт/год, тобто споживачем недовикористано 189 419 кВт/год електричної енергії.
Далі, позивач звернувся до відповідача з претензією № 1-116 від 18.05.2021 про сплату - 497 159,18 грн.
У відповідь на претензію позивача, відповідач направив лист № 214 від 03.06.2022, в якому зазначає, що вимоги позивача є  необґрунтованими та вказує, що згідно умов договору ЧМКП "Міськсвітло" зобов`язане сплачувати лише вартість використаної електричної енергії. 
Пунктом 11.2 договору встановлено, що у разі недосягнення між сторонами згоди шляхом проведення переговорів або у разі незгоди споживача із рішенням ІКЦ чи неотримання ним у встановлені ПРРЕЕ та Положенням про ІКЦ строки відповіді, споживач має право звернутися із заявою про вирішення спору до Регулятора чи його територіального підрозділу та/або до енергетичного омбудсмена, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики (або забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі), Антимонопольного комітету України.
Врегулювання спорів Регулятором чи його територіальним підрозділом здійснюється відповідно до затвердженого Регулятором порядку. Звернення Споживача до Регулятора чи його територіального підрозділу не позбавляє сторони права щодо вирішення спору в судовому порядку.
З огляду на викладене, у зв`язку з порушенням укладеного між сторонами договору № 14/02 про закупівлю електричної енергії, оскільки відповідач спожив електричну енергію в меншому розмірі, ніж ним було погоджено в додатку № 1 до договору і позивач змушений був продати залишок електричної енергії за нижчою ціною на балансуючому ринку,  позивач просить стягнути з відповідача суму, що підлягає сплаті, як різниця між ціною закупівлі електричної енергії на РДН та цінами балансуючого ринку в розмірі 497 159,18 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до Законів України "Про ринок електричної енергії", "Про ліцензування видів господарської діяльності", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", ТОВ "Національна енергетична група" (позивач) є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно з постановою НКРЕКП №398 від 26.03.2019.
Згідно ч.1 статті 625 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. 
Статтею 276 ГК України визначено, що загальна кількість енергії, яка відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі, виходячи, як Правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.
Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
У відповідності до ч.2 ст.2 Закону України "Про ринок електричної енергії" основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема: кодексом комерційного обліку та правилами роздрібного ринку.
Відповідно до ст.4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.
Згідно ч.1 ст.56 Закону "Про ринок електричної енергії", п. 3.1.1 р. III Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі - Правила), постачання електричної енергії споживачам здійснюється обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
У відповідності до ч.2 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Постачання електричної енергії електропостачальником здійснюється з дотриманням Правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу, який затверджує Регулятор (ч.ч.6, 7, 11 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії").
В свою чергу, стаття 74 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначає організацію комерційного обліку на ринку електричної енергії, а саме, комерційний облік на ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог цього Закону, кодексу комерційного обліку та правил ринку.
У відповідності до ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії" адміністратором комерційного обліку електричної енергії є юридична особа, яка забезпечує організацію та адміністрування комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, а також виконує функції центральної агрегації даних комерційного обліку.
Відповідно до ст.174 ГК України господарське зобов`язання може виникати не тільки з умов господарського договору, а й безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.
Нормативно-правовим актом, що регулює відносини з постачання електричної енергії є Правила роздрібного ринку електричної енергії, затвердж. Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307 (далі - ПРРЕЕ), які визначають господарські зобов`язання відповідача, зокрема, розраховувати та складати баланс електричної енергії власних мереж; оперативно повідомляти центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки та охорони праці, електропостачальника та оператора системи, а також тих учасників роздрібного ринку, які зареєструвались в адміністратора комерційного обліку як постачальники послуг комерційного обліку, відповідно до їх повноважень про, зокрема, порушення умов використання договірного обсягу споживання електричної енергії, графіків обмеження споживання електричної енергії, обмеження споживання електричної потужності, аварійних відключень споживачів електричної енергії, спеціальних графіків аварійних відключень (абз. 21 та 25 п.п.5.5.2.):
При цьому, договірна величина споживання електричної енергії це узгоджена в договорі між електропостачальником і споживачем величина обсягу електричної енергії на відповідний розрахунковий період (п. 1.1.2. ПРРЕЕ).
Отже, за таких умов, обов`язок розраховувати баланс та повідомляти про порушення використання договірного обсягу, в тому числі і постачальника. є господарським зобов`язанням відповідача, яке покладено на нього нормативно- правовим актом - ПРРЕЕ, який у відповідності до пункту 1.1.1 є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку, в тому числі відповідачем в якості споживача.
У відповідності до пункту 2.3.11. ПРРЕЕ комерційний облік на роздрібному ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог «Про ринок електричної енергії». Кодексу комерційного обліку та цих Правил.
Згідно п.2.3.13 ПРРЕЕ обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить 1 календарний місяць. Обсяг спожитої протягом розрахункового періоду електричної енергії визначається в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.
У відповідності до пункту 9.14.1 Кодексу комерційного обліку, адміністратор комерційного обліку передає учасникам ринку дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.
Крім того, у відповідності до пункту 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Як зазначалось вище, у відповідності до статті 275 ГК України окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. 
14.02.2022 між Чернівецьким МКП "Міськсвітло" (споживач) та ТОВ "Національна енергетична група" (постачальник) укладено договір № 14/02 про закупівлю електричної енергії, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статті 66 Закону України "Про ринок електроенергії".
Пунктом 6.2 (п.п.7) договору визначено зобов`язання споживача відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством та/або цим договором.
Як зазначено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, для визначення фактичного обсягу спожитої електроенергії, сторонами підписані Акти № 411 від 21.04.2022 та № 412 від 21.04.2022, згідно яких відповідачем спожито у квітні 2022 року 3 726 кВт/год на загальну суму 18 257,40 грн та 56 855 кВт/год на загальну суму 232 157,92 грн.
Скаржник зазначає, що дані акти фактичного споживання по закінченню розрахункового періоду складаються виключно за даними комерційного обліку, незалежно від того, який обсяг був погоджений як  договірний обсяг споживання, однак відповідачем не виконано господарське зобов`язання, що передбачене ПРРЕЕ про повідомлення учасників ринку, в тому числі і постачальника (позивача) про порушення ним зобов`язання щодо договірного обсягу споживання електричної енергії. 
Окрім того, скаржник стверджує, що відповідачем було проігноровано звернення позивача щодо уточнення планованих обсягів споживання на квітень 2022р. через введення воєнного стану. 
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Відповідно до ст.22 ЦК України під збитками розуміються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частиною 1 статті 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.
Згідно статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
З огляду на положення ст. 22 ЦК України та ст. 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 910/6657/16, від 07 лютого 2018 року у справі № 917/1651/16).
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони у пункті 9.2 договору № 14/02 від 14.02.2022 погодили вичерпний перелік підстав, за якими постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, а саме: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що  позивачем не надано до матеріалів справи доказів порушення відповідачем вказаних умов договору № 14/02 від 14.02.2022 та не доведено наявності в діях відповідача вини та неправомірної поведінки  щодо невиконання вимог договору чи інших нормативних актів, а відтак і усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, а також відсутністю в договорі таких підстав для відшкодування збитків.
Зокрема, суд прийшов до висновку, що споживання відповідачем електричної енергії в меншому розмірі виникло не з вини останнього, а у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану та необхідністю вжиття світломаскувальних заходів, а заявлені до стягнення з відповідача грошові кошти згідно зі ст. 255 ГК України є збитками позивача, спричиненими економічними ризиками.
Щодо наведеного судова колегія зазначає таке.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.
За статтею 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.
У відповідності до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
З огляду на наявні матеріали справи та встановлені фактичні обставини, судова колегія прийшла до висновку, що відповідачем, в порушення вимог ПРРЕЕ, не виконано господарського зобов`язання щодо повідомлення учасників ринку, в тому числі і постачальника (позивача) про порушення ним зобов`язання щодо договірного обсягу споживання електричної енергії, а також не надано відповіді на звернення позивача щодо уточнення планованих обсягів споживання на квітень 2022р. через введення воєнного стану.
Отже, невиконання господарського зобов`язання стало наслідком понесення позивачем додаткових витрат на закупівлю електричної енергії, яка не була спожита відповідачем, а у разі належного виконання обов`язку, передбаченого вимогами  ПРРЕЕ щодо інформування чи оперативного реагування на звернення позивача, останнім здійснювалась б закупівля відкоригованих обсягів електричної енергії. 
Як зазначив позивач, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, вина відповідача полягає у тому, що у нього була реальна можливість попередити наступ негативних наслідків, оскільки відповідач будь-яким доступним йому способом міг повідомити позивача щодо змінених обсягів споживання, як на виконання вимог ПРРЕЕ чи у відповідь на звернення позивача. У даному випадку, має місце бездіяльність відповідача, оскільки останній мав можливість будь-яким способом повідомити позивача про зміну обсягів споживання електричної енергії.
З огляду на вищенаведені обставин, матеріалами справи підтверджується, що  позивачем додатково понесені витрати у формі різниці між вартістю закупленої електричної енергії для відповідача та її продажу на балансуючому ринку, отже, заявлена позивачем сума в розмірі 497 159,18 грн як різниця між ціною закупівлі електричної енергії на РДН та цінами балансуючого ринку підлягає до стягнення в судовому порядку, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Розрахунок позивачем здійснений виключно як різниця між придбанням електричної енергії на РДН саме для відповідача та продажем на балансуючому ринку у разі її не споживання та не повідомлення про зміну договірного обсягу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
В силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" завданням суду є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, прав і свобод, тоді як особливо вузьке тлумачення процесуальних норм суперечить цим завданням. 
Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд апеляційної інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задоволити позовні вимоги в повому обсязі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на описані вище встановлені обставини, Західний апеляційний господарський суд вважає, що рішення суду винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неправильним встановленням фактичних обставин справи.. Відтак, у відповідності до вимог до ст.277 ГПК України, наявні обгрунтовані підстави для скасування прийнятого у справі судового рішення і ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на відповідача.
.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 277, 282, 284 ГПК України, 

Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" №НЕГ-277/22 від 15.09.2022 (Вх.№ЗАГС 01-05/2296/22 від 29.04.2022 задоволити.
2.Рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.08.2022 у справі №926/2335/22 скасувати. Позовні вимоги задоволити..
Стягнути з Чернівецького міського комунального підприємства «Міськсвітло» (вул. В.Лесина, 6, м.Чернівці, 58023, код ЄДРПОУ 05451090) на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" (вул. Ясська, 13. М.Чернівці, 58005, код ЄДРПОУ 42828866, на рахунок зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», МФО 356334) 497  159,18 грн заборгованості.
Стягнути з Чернівецького міського комунального підприємства «Міськсвітло» (вул. В.Лесина, 6, м.Чернівці, 58023, код ЄДРПОУ 05451090) на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" (вул. Ясська, 13, м.Чернівці, 58005, код ЄДРПОУ 42828866, на поточний рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк», МФО 356334) 7  457,39грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та  11  186,09 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Місцевому господарському суду видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.11.2022.

Головуючий суддя                                                  Галушко Н.А.

Суддя                                                                      Желік М.Б..

Суддя                                                                       Орищин Г.В.