П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/5681/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Брезіна Тетяна Миколаївна 
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
09 листопада 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач звернувся із позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду  в якому просив: 
визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за період з 07.06.2021;
зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 07.06.2021.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.05.2022 позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 07.06.2021.
Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 07.06.2021.
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 908 грн згідно платіжної квитанції №55 від 18.10.2021.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, враховуючи правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 20.01.2021 у справі № 607/6805/17-а, виходив з того, що позивач до виїзду за кордон перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію по інвалідності за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі – Закон № 2262-XII), громадянство не втрачав. Тому, проживаючи в Литовській Республіці, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України отримувати пенсію в Україні, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що після переїзду за кордон пенсіонеру необхідно звернутися до територіального органу  з питань призначення пенсії з заявою про переказ пенсії, призначеної в Україні. 
Також вказано, що пенсійним органом не приймалось рішення про відмову в поновлені виплати пенсії після оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання, а вказано на відсутність відповідного звернення особи у відповідності вимог чинного законодавства договору між Україною та Литовською Республікою. 
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що відповідно до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 припинення виплати пенсії особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон є протиправним, а відтак вважає, що має право на отримання пенсії по інвалідності відповідно до Закону №2262-ХІІ в Україні.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою суду від 05.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обгрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1  ст.311 КАС України.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до довідки пенсійного органу від 31.05.2021 №355 позивач отримував пенсію по інвалідності (3 група, поранення/каліцтво отримані при виконанні обов`язків військової служби) з 18.09.2015 по 30.09.2018. Пенсія призупинена у зв`язку із закінченням строку встановлення інвалідності.
Згідно довідки Глибоцької селищної ради від 31.05.2021 №729 позивач проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 з 18.04.2021 в господарстві матері ОСОБА_2 . 
Матеріали справи місять довідку до акта огляду МСЕК від 07.06.2021 в якій визначено позивачу 3 групи інвалідності у зв`язку із захистом Батьківщини. 
До матеріалів справи додано лист Управління ДМС України в Чернівецькій області від 13.01.2021, в якій вказано, що позивач 13.01.2021 оформив документи для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Литовської Республіки. 
Позивач та представник позивача звертались до пенсійного органу щодо поновлення виплати пенсії по інвалідності на підставі довідку до акта огляду МСЕК від 07.06.2021, однак відповідач у листах від 26.07.2021 та від 03.09.2021 зазначив про припинення виплати пенсії у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон. Також відповідачем вказано про необхідність позивачу звернутись із відповідною заявою для переказу відповідної пенсії призначеної в Україні. Крім того вказано про необхідність переведення особи з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом №2262-ХІІ на пенсію за нормами Закону №1058-IV. 
Позивач, вважаючи вказані дії відповідача протиправними, звернувся до суду з позовом з метою захисту своїх порушених прав.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2   ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ   (далі - Закон №2262) пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Припинення виплат пенсій було передбачено п. 2 ч. 1 ст.   49   та ст.   51 Закону  України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), в редакції, діючій до 07.10.2009.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України № 1058-IV, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 51 Закону України № 1058-IV передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1  ст. 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня   ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Як зазначено в пункті 3.3. цього Рішення, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
З огляду на зазначене, положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-IV втратили чинність з 07.10.2009, тобто від дати прийняття Конституційним Судом України Рішення № 25-рп/2009.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Закон № 2262-ХІІ окремо не регулює питання поновлення виплати пенсії особам, яким у зв`язку з виїздом за кордон виплата такої була припинена.
Отже, в даному випадку слід керуватися відповідними правовими нормами Закону № 1058-IV.
Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи пенсійного фонду мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.05.2020 по справі № 815/1226/18, Верховного Суду, викладеного в постанові від 20.08.2020 по справі № 560/1119/19 та вірно враховані судом першої інстанції.
Згідно матеріалів справи, позивач отримував пенсію по інвалідності (3 група, поранення/каліцтво отримані при виконанні обов`язків військової служби) з 18.09.2015 по 30.09.2018. Пенсія позивачу з 30.09.2018 була призупинена у зв`язку із закінченням строку встановлення інвалідності.
На підставі довідки до акта огляду МСЕК від 07.06.2021 в якій визначено позивачу 3 групи інвалідності у зв`язку із захистом Батьківщини, позивач набув право на поновлення виплати пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку із чим звернувся до відповідача із відповідною заявою. 
Однак, відповідач у листах від 26.07.2021 та від 03.09.2021 зазначив про припинення виплати пенсії у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон. Також відповідачем вказано про необхідність позивачу звернутись із відповідною заявою для переказу відповідної пенсії призначеної в Україні. Крім того вказано про необхідність переведення особи з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом №2262-ХІІ на пенсію за нормами Закону №1058-IV.
Разом з тим судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач 13.01.2021 оформив документи для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Литовської Республіки.
При цьому позивач до виїзду за кордон перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію по інвалідності за Законом №2262-ХІІ, громадянство не втрачав. Тому, проживаючи в Литовській Республіці, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України отримувати пенсію в Україні, оскільки   Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом в постанові від 20.01.2021 у справі № 607/6805/17-а та врахована судом першої інстанції.
Згідно з ст. 28 Закону №2262-ХІІ в разі порушення особою з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом строку повторного огляду у медико-соціальних експертних комісіях виплата їй пенсії зупиняється, а при визнанні її знову особою з інвалідністю - поновлюється з дня зупинення, але не більш як за один місяць до дня повторного огляду.
В разі порушення особою з інвалідністю строку повторного огляду з поважної причини виплата їй пенсії поновлюється з дня зупинення, але не більш як за 3 роки до дня повторного огляду, якщо медико-соціальна експертна комісія визнає її за цей період особою з інвалідністю. Якщо за цих умов при повторному огляді встановлено іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений час виплачується за попередньою групою інвалідності.
При цьому оформлення позивачем документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Литовської Республіки відбулось в період зупинення виплати пенсії по інвалідності. Однак, виїзд позивача за кордон на постійне місце проживання не позбавляє його права поновити виплату пенсії по інвалідності за Законом №2262-ХІІ в Україні. Отже, у спірних правовідносинах відповідач зобов`язаний керуватись вимогами Закону №2262 та мав відновити виплату позивачу пенсію по інвалідності на підставі отриманої довідки до акта огляду МСЕК від 07.06.2021.
Стосовно доводів відповідача щодо необхідності позивачу звернутись із відповідною заявою для переказу відповідної пенсії призначеної в Україні, колегія суддів зазначає, що  позивач не ставить у спірних правовідносинах питання отримання пенсії за місцем проживання у Литовській Республіці, а виявив намір отримувати вказану пенсію в Україні. За цих же підстав необґрунтованими та безпідставними є доводи відповідача про необхідність переведення особи з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом №2262-ХІІ, на пенсію за нормами Закону №1058-IV.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що наведені відповідачем в апеляційній скарзі твердження аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов, та яким надавалася оцінка судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення. Інших доводів та доказів на спростовування обґрунтувань позову відповідачем не надано.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 07.06.2021 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 07.06.2021.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.