ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3302/22                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Сергій ГАРАНЬ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 вересня 2022 року                                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьменка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жашківського районного суду Черкаської області, Черкаського апеляційного суду про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди          
 В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Жашківського районного суду Черкаської області, Черкаського апеляційного суду, в якому просила:
- визнати протиправними дії Жашківського районного суду Черкаської області щодо вирішення питання підсудності справи №705/4890/21 через звернення до голови Черкаського апеляційного суду;
- визнати протиправними дії Черкаського апеляційного суду щодо вказівки голови суду Ю.Сіренка передати справу №705/4890/21 до Лисянського районного суду Черкаської області;
-  стягнути солідарно з Жашківського районного суду Черкаської області та Черкаського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч гривень). 
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 р. відмовлено у відкритті провадження у справі.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 р. та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Також апелянт просить постановити окрему ухвалу суду щодо порушення суддею Черкаського окружного адміністративного суду С. Гаранем правил відводу (самовідводу) судді.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт вказує, що саме під час перебування на адміністративних посадах керівник Жашківського районного суду Черкаської області та керівник Черкаського апеляційного суду вчинили дії поза межами процесуального закону та вийшли за межі повноважень.
Сторони в судове засідання не прибули, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.
Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що склались між сторонами не є публічно-правовими, оскільки суть спірних правовідносин не пов`язана із захистом порушених прав у сфері публічно-правових відносин, тому не належить до юрисдикції адміністративних судів і має вирішуватися в іншому порядку, визначеному законом.
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Так, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Зі змісту позовних та апеляційних вимог вбачається, що позивач, поряд із заявленою вимогою про стягнення моральної шкоди, оспорює дії (бездіяльність) керівників Жашківського районного суду Черкаської області та Черкаського апеляційного суду.
Разом з тим, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи  юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Як зазначалось вище, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначено, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <…>".
Також у Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
У даному випадку, як вірно визначив суду першої інстанції, передача справи за підсудністю цивільної справи не є публічно-правовими відносинами, оскільки вони не є пов`язаними з реалізацією публічної влади.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи.
Згідно ч. 4 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передача справи з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі розпорядження голови суду на розгляд суду, найбільш територіально наближеного до цього суду.
З наведеного правового регулювання вбачається, що у випадку задоволення відводів та неможливості утворити новий склад суду, ЦПК України передбачає процедуру передачі справи за підсудністю до іншого суду.
Таким чином, процедура передачі справи до іншого суду врегульована процесуальними нормами ЦПК України, тому в даному випадку голова суду не здійснює повноваження пов`язані з реалізацією публічної влади та не наділений дискреційними повноваженнями, а реалізує обов`язок визначений процесуальним законом з метою забезпечення дотримання права на судовий захист особи, яка звертається до суду.
При цьому, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, оскарження розпорядження голови суду про передачу справи за підсудністю не передбачено нормами ЦПК України.
Зі змісту листа Черкаського апеляційного суду від 27.07.2022 №06-25/61/2022 встановлено, що у зв`язку із задоволенням відводів суддям Жашківського районного суду Черкаської області та неможливістю утворити новий склад суду для розгляду цивільних справ №705/2159/19 №705/4890/21, дані справи розпорядженням голови Жашківського районного суду Черкаської області від 27.06.2022 передані до Лисянського районного суду Черкаської області, що узгоджується з положенням ст. 31 ЦПК України.   
Отже, позивач фактично не погоджується з діями відповідачів щодо передачі цивільних справ, у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи, після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав визначених п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
Серед переліку ухвал, які зазначені в ст. 353 ЦПК України та можуть оскаржуватись в апеляційному порядку окремо від рішення суду, відсутня ухвала про відвід судді.
Проте, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.
Із зазначеного вбачається, що у разі якщо позивач вважає, що справу розглянуто неповноважним складом суду, то вона повинна захищати свої права шляхом подачі апеляційної скарги на відповідне судове рішення в цивільній справі, а не шляхом звернення за судовим захистом в порядку адміністративного судочинства про оскарження розпорядження голови суду щодо передачі справи за підсудністю або визнання протиправними дій щодо такої передачі.
При цьому, ЦПК України не передбачає процедури повернення справи до суду у випадку скасування розпорядження про її передачу.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Дані висновки узгоджуються з висновками, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі №9901/497/18, від 5 лютого 2019 року у справі №9901/638/18 та від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18.
Отже, згідно заявлених позовних вимог, відповідачі у спірних правовідносинах не здійснюють владні управлінські функції в розумінні КАС України, а позовні вимоги в частині протиправності дій керівників відповідачів в даному випадку не підлягають судовому розгляду.
Разом з тим, зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів також слідує, що за твердженням позивача предметом даного спору є вчинені відповідачем дії, що спричинили виникнення матеріальної та моральної шкоди.
Водночас, згідно ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Проте, оскільки суд прийшов до висновку, що даний спір не є публічно-правовим, то  відносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди є цивільними правовідносинами, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Так, враховуючи все вищевикладене та з огляду на суб`єктний склад сторін, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що спір в частині стягнення шкоди, може вирішуватися за правилами цивільного судочинства, а спір про оскарження дій щодо передачи справи за підсудністю взагалі не підлягає судовому розгляду, тому суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі. 
Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про необхідність постановлення окремої ухвали через порушення суддею Черкаського окружного адміністративного суду С. Гаранем правил відводу (самовідводу) судді, оскільки підстави для винесення окремої ухвали на цій стадії судочинства відсутні.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року - без змін.
Повний текст постанови виготовлено 26.09.2022.
Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -  

                                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 р. - залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жашківського районного суду Черкаської області, Черкаського апеляційного суду про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                                                                                                                                                                                                                                           

Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова

                                                                                                                   О.В. Епель  
      
                                                                                                    В.В. Кузьменко