Справа № 464/6695/21                                Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 22-ц/811/2166/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       13 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 червня 2022 року в складі судді Чорної С.З. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів, - 
встановив:
У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідачів аліменти на свою користь в розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітку (доходу) з дати подання позову довічно.
Вимоги обґрунтовував тим, що він є пенсіонером по інвалідності 3 групи, єдиним доходом для нього є пенсія, яка станом на момент подання заяви становить 2200 грн., інших джерел доходу немає. Він є чоловіком похилого віку, дружини чи іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати його матеріально, у нього немає. Практично всю пенсію, яку він отримує, витрачає на оплату комунальних послуг, а сума, що залишається, є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і йому ледь вистачає на харчування, при цьому побутовими предметами першої необхідності себе забезпечити не може. 
Окрім цього, має хронічні захворювання, у 2018 році йому була проведена операція по заміні кульшового суглоба, у 2019 році діагностовано передінсультний стан, у 2020 році після перелому лівої ноги він тривалий час ходив на милицях, на даний час пересувається за допомогою костуру. У зв`язку із закупоркою глибоких судин нижньої кінцівки приймає дороговартістні ліки, а відтак потребує постійного лікування, на яке потрібно багато коштів. Зазначив, що має численні боргові зобов`язання. 
Із урахуванням положень, передбаченихст.51 Конституції України та ст.202 Сімейного кодексу України, просив позов задовольнити.
Рішенням Сихівського районного суду Львівської області від 14 червня 2022 року позов задоволено частково.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісця, починаючи з 17 вересня 2021 року.
Стягувати з   ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісця. починаючи з 17 вересня 2021 року.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі зазначає, що рішення є недостатньо вмотивованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, без врахування фактичних обставин справи та без врахування способу стягнення аліментів, визначеному у позові. 
Зокрема зазначає, що просив стягнути аліменти в частці від доходу (заробітку), натомість суд стягнув аліменти у твердій грошовій сумі, тобто змінив спосіб виконання рішення суду, проти чого він заперечує. 
Мотивація оскаржуваного рішення суду не містить обґрунтування зміни способу стягнення аліментів та зводиться до висновків про розумність та справедливість. 
Розмір стягуваних аліментів у твердій сумі є мізерним та породжує необхідність повторних позовів про збільшення розміру аліментів. 
Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 червня 2022 року та прийняти нове про задоволення позовних вимог.
20 вересня 2022 року від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник адвокат Бельдій Н.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві відповідачі зазначили, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, судом повно та всебічно з`ясовано усі обставини у даній справі, які доведені відповідними доказами, а апеляційна скарга ОСОБА_1 є абсолютно не обґрунтованою. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того,що позивач є непрацездатною особою, розмір його пенсії не забезпечує в повному обсязі його потреб на лікування, має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує лікування, тому потребує матеріальної допомоги. 
Разом із тим, суд враховуючи особу відповідачів, які є повнолітнім дітьми позивача, офіційно працевлаштовані, мають стабільний дохід, а також враховуючи факт перебування на утриманні у відповідача ОСОБА_3 малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повне матеріальне забезпечення відповідачами батьків, керуючись принципом розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів  аліментів на  утримання батька в твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000 грн., які будуть достатніми на придбання ліків, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду. Вказаний розмір аліментів є доцільним та відповідатиме інтересам сторін, а також чинному законодавству.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Згідно довідки акту огляду МСЕК №141419 від 05.02.2013 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності безтерміново.
Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог наддав: 
- довідку акту огляду МСЕК №141419 від 05.02.2013 згідно якої ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності безтерміново;
- виписку з історії хвороби від 25.03.2018 виданої Шведсько-Українською клінікою «Енгельхольм», згідно якої позивачу була проведена операція, а саме цементне ендопротезування лівого кульшового суглоба;
- виписку із медичної картки стаціонарного хворого №26957 виданої 11.10.2019 КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова»;
- виписку з комп`ютерної томографії від 03.10.2019, згідної якої у позивача виявлено ознаки судинної енцефалопатії;
- протокол обстеження виданого МЦ «Ехокор» від 21.07.2022, згідно якого виявлено ЕНМГ - ознаки аксонального ураження ліктьового нерва справа з функцією дистально менше 10% функцій протилежного боку. Ознак ураження інших нервів верхніх кінцівок і корінців на нижньошийному рівні на момент огляду не виявлено;
- виписку з огляду сімейного лікаря КНП «4-а міська поліклініка м.Львова» від 26.02.2021, згідно якої діагноз позивача: L77З/Д гомілковостопного суглоба МКХ-10 АМ: S93/40 Розтягнення зв`язок та деформація гомілковостопного суглоба, ділянка неуточнена;
- виписку із карти амбулаторного хворого №55;
- чеки про оплату на медичних препаратів;
- договір безвідсоткової позики від 12.12.2019, згідно якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_5 в позику 1500 доларів США та згідно розписки 02.04.2021 повернув борг; 
- договір безвідсоткової позики від 25.02.2020, згідно якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_6 в позику 35 000грн.;
- договір безвідсоткової позики від 15.03.2020, згідно якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_7 в позику 2 500 доларів США та згідно розписки 02.04.2021 повернув борг.
Аналізуючи підстави звернення до суду ОСОБА_1 з указаним позовом, норми сімейного законодавства України, які визначають обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків, а також рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла такого висновку.
Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.
Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі N 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. 
Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Стаття 202 Сімейного кодексуУкраїни не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.
Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суд при постановлені рішення має зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.
Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17.
Пункт 21 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №3від 15травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них.
Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є непрацездатною особою відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зробив правильний висновок, що позивач потребує від відповідачів матеріальної допомоги, підстав  для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача немає.
Визначаючи розмір аліментів, суд виходив з засад розумності та справедливості.
При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції врахував матеріальний стан відповідачів, наявність у ОСОБА_3 малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому виходив з того, що розмір аліментів по 1000 грн. з кожного із синів не ускладнить матеріальний стан відповідачів та стане матеріальною допомогою позивачу на придбання необхідних ліків. 
В свою чергу, позивач в підтвердження своїх позовних вимог про більшу потребу в матеріальній допомозі, ніж визначив суд, не надав суду довідки з Управління Пенсійного фонду про розмір пенсії, чеки, що підтверджують оплату медичних обстежень, проведення операцій, купівлю ліків. 
Долучені до позовної заяви копії фіскальних чеків не дають підстав стверджувати, що такі витрати були понесені саме позивачем. Окрім того, із медичної документації не вбачається про те, що саме такі медичні препарати, які зазначені в чеках, були рекомендовані позивачу, протягом періоду їх закупівлі. 
Мотиви апеляційної скарги про те, що позивач просив стягнути аліменти в частці від доходу (заробітку), натомість суд стягнув аліменти у твердій грошовій сумі, тобто змінив спосіб виконання рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки положеннями ч.ч.1-2 ст. 205 СК України чітко визначено, що саме суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. 
Тлумачення змісту вказаної статті, не забороняє суду визначати той розмір аліментів, який буде відповідати вимогам сімейного законодавства.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Доводи скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцятиднів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.

Головуючий                                                        А.В. Ніткевич

Судді:                 С.М. Бойко

С.М. Копняк