ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1429/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/3644/22 Категорія: 31002000 	Пироженко С. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
       
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – позивач ОСОБА_1 

розглянувши у м. Черкаси в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.09.2022 року, постановлене під головуванням судді Пироженка С.А. у залі № 4 Соснівського районного суду м. Черкаси 01.09.2022 року о 11 год. 10 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну сплати розміру аліментів, -
в с т а н о в и в :

24.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що він є батьком двох неповнолітніх дітей від різних шлюбів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
       Згідно судового наказу від 26.06.2018 року № 712/5937/18, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.
        Відповідно судового наказу від 04.02.2022 року № 712/14023/22, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
        Позивач ОСОБА_1 вказує, що таким чином на даний час з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей на підставі двох судових наказів, що в сукупності становить 1/ 2 частину всіх видів заробітку (доходів) щомісячно.
        ОСОБА_1 вважає, що стягнення з нього аліментів у вказаних сумах суперечить положенням ст. 183 СК України.
       У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просить змінити розмір стягнутих з нього аліментів на утримання дітей з 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно на кожну дитину, на 1/6 частину з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. 
        В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки до позовної заяви додані докази того, що відбулося погіршення майнового стану позивача, пов?язане з прийняттям судового рішення про стягнення аліментів на іншу дитину в результаті чого стягнення аліментів на двох дітей у вказаному розмірі суперечить положенням чинного законодавства, зокрема, ст. 183 СК України.
       Апеляційна скарга мотивується скаржником тим, що з моменту прийняття судом судового наказу від 26.06.2018 року № 712/5937/18, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно відбулися зміни в сімейному стані позивача. Так, позивач ОСОБА_1 одружився, у нього народилася донька, на яку він сплачує аліменти, також на його утриманні знаходиться дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.
       Скаржник ОСОБА_1 звертає увагу, що стягнення аліментів в обох випадках відбувалося на підставі судових наказів суду першої інстанції.
        В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.09.2022 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та прийняти рішення про зміну розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей, а саме: згідно судового наказу від 26.06.2018 року № 712/5937/18, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши їх розмір до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення з позовом та до досягнення дитиною повноліття.
       Згідно судового наказу від 04.02.2022 року № 712/14023/22, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінивши розмір аліментів до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття. 
       Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив. 
Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.
       Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
       Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження  без участі  сторін.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
        Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.
       Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про зміну розміру сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зміни розміру аліментів. 
       Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем також не було надано доказів зміни матеріального становища, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зміні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному судовим наказом розмірі.
       Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 є батьком двох неповнолітніх дітей від різних шлюбів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
       Згідно даних судового наказу від 26.06.2018 року № 712/5937/18, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.
       Відповідно даних судового наказу від 04.02.2022 року № 712/14023/22, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Як вбачається із матеріалів справи  позивач ОСОБА_1 працює в Управлінні СБ України в Черкаській області на посаді молодшого оперуповноваженого.
       У відповідності до частини першої статті 3 Конвенції Організації Об?єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
       Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини.
       Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
       Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов?язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
       За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
       Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров?я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
       У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз?яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв?язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров?я когось із них.
       Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, якими передбачено, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв?язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв?язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів той з батьків, з ким проживає дитина, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 мотивував вимоги тим, що на даний час з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей на підставі судових наказів, що в сукупності становить 1/ 2 частину всіх видів заробітку (доходів) або 50 % доходу щомісячно, а тому вважає, що стягнення аліментів у вказаних сумах суперечить положенням ст. 183 СК України, тому за таких обставин, є всі підстави для зміни розміру аліментів.
       Як вказувалось вище, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров?я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є, як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
        При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.
       Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення згідно частини першої та другої  статті 77 ЦПК України.
       Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, після судового наказу від 26 червня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі 1/ 4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.05.2018 року і до досягнення нею повноліття, ОСОБА_1 одружився. 
У другому шлюбі в позивача ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після народження дитини, дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у зв`язку з чим перебуває на утриманні чоловіка ОСОБА_1 .
         За таких встановлених обставин вбачається, що у позивача ОСОБА_1  змінився сімейний стан та внаслідок цього змінився і майновий стан, так як в нього збільшились витрати на утримання малолітньої доньки  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  та дружини  ОСОБА_2 , яка на даний час не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею  трирічного віку, що, не спростовано відповідачами. 
       Тому колегія суддів апеляційного суду враховує, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу, а саме по собі народження другої дитини свідчить лише про зміну матеріального стану позивача та необхідність утримання малолітньої дитини.
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що батьки не мають права збільшувати матеріальне забезпечення однієї дитини, за рахунок зменшення такого утримання іншої. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.
       Таким чином, враховуючи всі встановлені обставини справи, з метою захисту інтересів обох дітей сторін та встановлення рівності їх матеріального забезпечення, з урахуванням обставин, визначених ч. 1 ст. 182 СК України, а також законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, принцип рівності батьківського обов?язку забезпечувати своїх дітей, апеляційний суд вважає справедливим та обґрунтованим зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/ 4 частки до 1/6 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінивши їх розмір з 1/4 частки до 1/6 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий розмір аліментів, безсумнівно не порушує право дітей на гідний рівень життя, відповідає принципу якнайкращого забезпечення їх інтересів та буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку обох дітей та забезпечить рівний баланс в утриманні позивачем обох своїх дітей.
       При цьому, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалене у справі судове рішення за наслідками розгляду цього спору, найбільш оптимально враховує потреби в утриманні кожної дитини позивача та спрямовані на дотримання їхніх інтересів в однаковій мірі.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про зменшення розміру стягнених з позивача аліментів підлягає зміні з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
       Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
       У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вказане відповідає вимогам національного законодавства, не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін та їх спільної дитини.
        Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
       Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.09.2022 року – змінити в частині розміру стягнення аліментів, прийнявши нову постанову.
       Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про зміну сплати розміру аліментів – задовольнити.
       У судовому наказі від 26.06.2018 року № 712/5937/18 про стягнення аліментів, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити їх розмір до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення з позовом та до досягнення дитиною повноліття.
       У судовому наказі від 04.02.2022 року № 712/14023/22 про стягнення аліментів, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , код РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання малолітньої доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінивши їх розмір до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття.
       Судовий наказ, виданий Соснівським районним судом м. Черкаси від 04.02.2022 року у цивільній справі № 712/14023/22 та судовий наказ, виданий Соснівським районним судом          м. Черкаси від 26.06.2018 року справа  № 712/5937/18 -  відкликати.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков