КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
 Справа № 759/4909/18                                   Головуючий у 1 інстанції: Колесник О.М. 
Провадження № 22-ц/824/9250/2022                               Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 грудня 2022 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Гуля В.В., Мельника Я.С.,
 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Боримської Ірини Олегівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
в с т а н о в и в:
 
 В квітні 2018 року  АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що відповідно до умов укладеного банком з ОСОБА_1 кредитного договору №030/703543-KV від 12.08.2008 року, останній зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. На забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за умовами кредитного договору, між АТ «Укрсоцбанк»  та ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Оскільки  відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, банк просив стягнути з них солідарно заборгованість в розмірі 61 478,46 грн., з яких: 18 000 грн.  - заборгованість по тілу кредиту, 36 721,09 грн. - заборгованість по відсоткам, 2 322 грн. -  інфляційні втрати за кредитом, 4 435,37 грн. - інфляційні втрати за відсотками.
Ухвалою Дарницького районного суду від 12 лютого 2020 року замінено позивача в справі АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника AT «Альфа-Банк».
РішеннямДарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року позов АТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» 18 000 грн. заборгованості (тіло кредиту) за договором відновлювальної кредитної лінії №030/703543-KVвід 12.08.2008 року, 36 721 грн. 09 коп. заборгованості по відсоткам, 2 322 грн. інфляційних втрат за кредитом, 4 435 грн. 37 коп. інфляційних втрат за відсотками, 1 762 грн. судового збору, а всього 63 240 грн. 46 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове  рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.  Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає помилковим висновок суду, що АТ «Альфа-Банк» не пропустило строку позовної давності при зверненні з даним позовом. Згідно договору   ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами з кінцевим строком погашення до 11 серпня 2015 року. Кредитним договором передбачено щомісячне повернення кредиту,  а тому строк позовної давності за кредитним договором, яким передбачено щомісячне повернення заборгованості, має розраховуватися щодо кожного окремого платежу. Пунктом 1.1.1. Кредитного договору визначено, що надання грошових коштів буде здійснюватися окремими частинами «траншами», зі сплатою 24,00 відсотків річних в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 18 243,70 грн., з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 11 серпня 2015 року. Водночас п. 1.1.3. договору визначено, що погашення кожного траншу кредиту здійснюється рівними частинами щомісячно, не пізніше 20-го числа кожного місяця, впродовж наступних 9 (дев`яти) місяців після видачі відповідного траншу. Відповідно до наданого позивачем розрахунку кредитні кошти видавались наступним чином: 15.09.2009 року - 13 792,34 грн.; 06.10.2009 року - 4 207,66 грн. Враховуючи положення вказаного пункту договору останнім днем повернення траншу за договором було  20 липня 2010 року.  З позовом до суду банк звернувся лише в квітні 2018 року, тобто з пропуском позовної давності. Апелянт  вважає, що суд першої інстанції безпідставно вважав доведеним факт надання  ОСОБА_1 кредиту за вказаним договором, а також не надав належної оцінки тому, що банк нараховував проценти за користування кредитом поза межами строків кредитування.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є AT «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-KV. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав кредит у межах максимального ліміту заборгованості у сумі 18 243,70 грн., з кінцевим строком повернення до 11 серпня 2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24% річних.
12 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 030/703542-РO, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалася перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 , за вказаним кредитним договором.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року  укладений 12.08.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір поруки № 030/703542-РО визнаний припиненим.
ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-KV. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 05.02.2018 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість в сумі 61 478,46 грн., з яких: 18 000 грн.  - заборгованість по тілу кредиту, 36 721,09 грн. - заборгованість по відсоткам, 2 322 грн. -  інфляційні втрати за кредитом, 4 435,37 грн. - інфляційні втрати за відсотками.
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.  Враховуючи, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року  укладений з ОСОБА_2 договір поруки визнаний припиненим, суд стягнув з   ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №030/703543-KV від 12.08.2008 року у вказаному розмірі. Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів відсутності у нього заборгованості за договором   відновлювальної кредитної лінії №030/703543-KVвід 12.08.2008 року та на спростування розрахунку позивача. Заяву  ОСОБА_1 про застосування позовної давності до позовних вимог АТ «Альфа-Банк» суд відхилив.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року, між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є AT «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-KV. За  умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит окремими частинами - траншами, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24% річних в межах максимального ліміту заборгованості  за кредитом 18 243,70 грн. на здійснення страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу №АС 002095 від 11 серпня 2008 року, укладеного із ТДВ «ВіДі-Страхування». Відповідно до наданого суду розрахунку, ОСОБА_1 отримав кредит в загальному розмірі 18 000 грн., проте свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Заперечуючи проти позову,  ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що він не отримував кредит відповідно до укладеного договору,  а також доказів відсутності у нього заборгованості.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту у визначеному позивачем розмірі.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції   про відсутність підстав для задоволення заяви  ОСОБА_1   про застосування позовної давності.
Суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-KVкінцевим строком погашення кредиту є 11 серпня 2015 року. ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до суду з даним позовом 03 квітня 2018 року в межах загальної позовної давності.
Проте, висновки  суду не відповідають нормам матеріального права та умовам укладеного договору.
Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
 Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Відповідно до п. 1.1 договору відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-KV від 12 серпня 2008 року банк надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.
Пунктом 1.1.1. договору визначено, що надання грошових коштів буде здійснюватися окремими частинами «траншами», зі сплатою 24,00 відсотків річних в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 18 243,70 грн., з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 11 серпня 2015 року.
Пунктом 1.1.2 договору визначено, що кожна наступна видача траншу кредиту здійснюється в межах вільного залишку максимального ліміту заборгованості, визначеного в п.п. 1.1.1, цього договору, за умовами повного погашення попереднього траншу.
Відповідно до п. 1.1.3. договору погашення кожного траншу кредиту здійснюється рівними частинами щомісячно, не пізніше 20-го числа кожного місяця, впродовж наступних 9 ( дев`яти) місяців після видачі відповідного траншу.
Відтак, договором визначено кредитування шляхом надання позичальникові окремих траншів та чітко визначено порядок виконання зобов`язань та строки кредитування за кожним траншем.
Згідно наданого позивачем розрахунку кредитні кошти надавалися ПАТ «Укрсоцбанк» наступними траншами: 15.09.2009 року - 13 792,34 грн.; 06.10.2009 року - 4 207,66 грн. Враховуючи положення п. 1.1.3. договору, останній день строку повернення вказаних траншів у повному обсязі припав на 20 липня 2010 року.   З даним позовом до суду ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є AT «Альфа-Банк», звернулося 03 квітня 2018 року, тобто, з пропуском установленого ст. 257 ЦК України строку загальної позовної давності.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.  267 ЦК України).  
Оскільки ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з  нього на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №030/703543-KV від 12.08.2008 року, за тілом кредиту та процентами, нарахованими в рамках строку кредитування за вказаними траншами. Відповідно, у суду першої інстанції були відсутні підстави й для стягнення інфляційної складової, нарахованої на вказану заборгованість.
Суд першої інстанції не звернув уваги  на те, що проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. 
В силу приписів статей 1048, 1054 ЦК України після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом, припиняється. 
Аналогічні висновки були викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12.
Отже, у ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є AT «Альфа-Банк», були відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування за траншами від 15.09.2009 року та від 06.10.2009 року. 
Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог АТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог АТ «Альфа-Банк». Відповідно, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції і в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» судового збору.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2643,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. 
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , а також в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судового збору, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 2643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Гуль В.В.
 
                                                                                  Мельник Я.С.