П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 511/875/20
провадження №51-1037км22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 листопада 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бендери Республіки Молдова, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Цивільний позов потерпілого задоволено частково та стягнуто із засудженого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та морально шкоди 18 260,63 грн і 10 000 грн відповідно.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також інші питання, визначені процесуальним законодавством.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 02 грудня 2021 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Судами встановлено, що  ОСОБА_6 03 листопада 2019 року приблизно о 02:30, керуючи автомобілем моделі «ВАЗ 2106» (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухаючись по пров. Одеському в с. Степанівка Роздільнянського району Одеської області, зупинився на вимогу ОСОБА_7 , який після повної зупинки автомобіля сів обличчям вперед на його капот, проте ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху (далі – ПДР) при об`єктивній можливості бачити обстановку навколо, не впевнився в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та, маючи технічну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди, на вказаному автомобілі почав рух вперед із сидячим на капоті потерпілим ОСОБА_7 , який під час руху автомобіля не втримався та впав на проїжджу частину дороги, в результаті чого отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК. 
Стверджує, що він діяв в умовах необхідної оборони, оскільки боявся протиправних дій нетверезого ОСОБА_7 , який безпідставно зупинив його автомобіль та сів на капот. Засуджений наголошує, що він та його пасажир – свідок ОСОБА_8 розцінювали такі дії потерпілого як загрозу своєму здоров`ю та життю. Вважає, що суд не врахував показань свідків, які фактично підтверджували позицію ОСОБА_6 . Вважає, що в діях потерпілого є склад злочину, а він мав право захищатися від таких дій.
Також засуджений не погоджується із вирішенням місцевим судом цивільного позову потерпілого, який без належної об`єктивної оцінки прийняв до уваги чотири чеки від 14 листопада 2019 року на суму 5138,57 грн та товарний чек від 15 листопада 2019 на суму 707,62 грн, де в переліку медпрепаратів зазначаються медикаменти та медичні інструменти, які призначались для проведення хірургічної операції іншій людині.
Вказує на порушення апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК та ст. 419 КПК.
У запереченняхна касаційну скаргу засудженого представник потерпілого – адвокат ОСОБА_9 вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду – без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого, вважав рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися. 
Мотиви Суду
Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
В силу зазначеної норми Суд під час оцінки касаційних доводів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судами попередніх інстанцій.
На думку засудженого, його діям надано неправильно правову оцінку за ч. 2 ст. 286 КК, оскільки вчинене ним діяння було зумовлене захистом себе та свого товариша ОСОБА_8 від протиправних дій нетверезого ОСОБА_7 , який разом із компанією перебував вночі на проїжджій частині дороги.
Щодо цих тверджень засудженого колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається зі змісту обвинувального акта від 29 травня 2020 року ОСОБА_6 ставилося у вину недотримання вимог п. 10.1 ПДР, що призвело до ДТП із заподіянням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Суди першої та апеляційної інстанцій погодилися із таким формулюванням обвинувачення, визнали його доведеним та кваліфікували дії засудженого за ч. 2 ст. 286 КК.
В судах попередніх інстанцій ОСОБА_6 наголошував на тому, що під час події, що сталася, він перебував у стані необхідної оборони і такі його дії були викликані потребою у захисті себе та пасажира автомобіля від хуліганських дій нетверезого ОСОБА_7 та уникнення конфліктної ситуації із ним та компанією людей, у якій перебував потерпілий.
Однак при цьому доводи про перебування ОСОБА_6 в стані необхідної оборони залишилися поза належною увагою судів попередніх інстанцій. Натомість колегія суддів вважає їх слушними, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Під суспільно небезпечним посяганням слід розуміти спробу заподіяти шкоду охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, або іншої особи, суспільним інтересам або інтересам держави. До таких інтересів належать: життя, здоров`я, особиста і статева свобода, честь і гідність особи, власність, недоторканність житла, а також інші права і законні інтереси особи, яка захищається, або іншої особи.
Кінцевою метою дій того, хто захищається, є захист вищезазначених цінностей. Ця мета досягається шляхом відвернення чи припинення посягання. Захист при необхідній обороні виявляється тільки в активних діях, які за зовнішніми ознаками можуть співпадати з ознаками тих діянь, які передбачені КК (наприклад, заподіяння тілесних ушкоджень).
Визначення стану необхідної оборони в кожному конкретному випадку повинно оцінюватися судом із врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, підтверджених належними та допустимими доказами. 
У цьому кримінальному провадженні судами було встановлено, що ОСОБА_6 , рухаючись на автомобілі «ВАЗ 2106» по пров. Одеському в с. Степанівка разом зі своїм другом ОСОБА_8 , побачив на проїжджій частині цієї автодороги компанію людей, серед якої був ОСОБА_7 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вийшов на проїжджу частину перед автомобілем ОСОБА_6 і жестом вказав зупинити машину. ОСОБА_6 на вказану вимогу потерпілого зупинився, а ОСОБА_7 одразу після зупинки автомобіля виліз на капот. Надалі ОСОБА_6 поволі почав рух автомобілем із сидячим на капоті ОСОБА_7 , який під час руху автомобіля не втримався та впав на проїжджу частину дороги, в результаті чого отримав тяжкі тілесні ушкодження. 
Безпосередніми свідками події, що мала місце 03 листопада 2019 року, були ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які надавали показання у суді першої інстанції. Також вказана подія ДТП зафіксована на відеозаписі з камери відеоспостереження, яка охоплює ділянку провулку, на якій відбулася вказана подія.
Свідок ОСОБА_8 , який разом із засудженим ОСОБА_6 перебував в салоні автомобіля, крім тих обставин, які викладені вище, надав суду показання, згідно з якими після зупинки ОСОБА_7 керованого засудженим автомобіля, вони із ОСОБА_6 злякалися, оскільки вночі біля їхнього автомобіля була група людей, які, як їм здалося, були нетверезі. ОСОБА_8 разом із засудженим побоялися відкривати вікна та двері і виходити із автомобіля для з`ясування такої поведінки ОСОБА_7 , і ОСОБА_6 почав повільний рух автомобіля, сподіваючись, що потерпілий перелякається та відскочить. Однак ОСОБА_7 продовжував сидіти на капоті і приблизно через 5-7 метрів руху автомобіля не втримався і впав.
Ці показання є аналогічними тим, що надав ОСОБА_6 .
Подібні показання надав і сам ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтвердили обставини зупинки потерпілим автомобіля ОСОБА_6 та отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
Крім того, з дослідженого судами попередніх інстанцій відеозапису з камери відеоспостереження було встановлено як ОСОБА_7 виходить із компанії людей, що стояла на проїжджій частині провулку, робить жест рукою автомобілю і, таким чином, зупиняє його, вилазить на капот цього автомобіля і сідає. Автомобіль під керуванням ОСОБА_6 із сидячим на капоті ОСОБА_7 дуже повільно починає рух і останній падає з капоту автомобіля на проїжджу частину, а автомобіль проїжджає невелику дистанцію, зупиняється і повертається до місця падіння ОСОБА_7 .
Аналіз цих фактичних даних свідчить, що показання всіх безпосередніх учасників події та обставини, що зафіксовані на відеозаписі із камери відеоспостереження, які мали місце 03 листопада 2019 року, однакові, послідовні та узгоджуються між собою.
Сторона захисту послідовно стверджує, що метою вищевказаних дій ОСОБА_6 була ціль захистити себе та пасажира свого автомобіля ОСОБА_8 від можливих протиправних посягань з боку п`яного ОСОБА_7 та його компанії, якого ОСОБА_6 , як його односельчанин, знав як конфліктну людину, який неодноразово брав участь у конфліктних ситуаціях із різного роду наслідками. 
Названі обставини чітко вказують на те, що за обставин, що склалися на місці пригоди, у засудженого ОСОБА_6 небезпідставно сформувався страх за своє життя та здоров`я, а також за життя і здоров`я пасажира свого автомобіля – ОСОБА_8 , оскільки вночі, близько 2.30 год з компанії людей, які на думку ОСОБА_6 була в стані алкогольного сп`яніння, різко вийшов ОСОБА_7 на проїжджу частину дороги, різким жестом спинив його автомобіль, потім виліз на капот машини. В цей час компанія, з якою вночі перебував ОСОБА_7 знаходилася поруч.
На переконання колегії суддів, у розглядуваній справі є підстави констатувати, що  ОСОБА_6 перебував у стані необхідної оборони, оскільки поведінка потерпілого та обстановка, в якій відбулася подія (час – ніч, 2.30 год, місце – проїжджа частина дороги, компанія, яка стояла поруч, відсутність інших сторонніх людей) давали підстави побоюватися водію та пасажиру автомобіля за своє здоров`я та/або життя. 
У цьому кримінальному провадженні засудженому інкримінувалося умисне порушення правил дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження. Ставлення до таких наслідків є необережним. 
Враховуючи положення ст. 36 КК, колегія суддів приходить до висновку, що у цьому кримінальному провадженні наявні обставини, що виключають кримінальну протиправність дій ОСОБА_6 .
Таким чином у ході касаційної перевірки колегією суддів встановлено, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність (п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК). 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Таким чином, суди попередніх інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи, проте надали їм помилкову юридичну оцінку, тобто допустили неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а відтак оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.
Керуючись статтями 433, 436-438, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ: 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 листопада 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                           ОСОБА_3