КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
30 листопада 2022 року                                                                               м. Київ
 
            Унікальний номер справи № 758/10740/16-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10209/2022
                                                                                                                                                                                                     
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», головного редактора Департаменту журналістських розслідувань Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ОСОБА_4, журналіста Департаменту журналістських розслідувань Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності, ділової репутації фізичної особи, -
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який просив: 
1) визнати недостовірною та такою, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію: яка поширена ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» в програмі «Гроші», що вийшла у світ ІНФОРМАЦІЯ_10 о 22 год. 00 хв. на телеканалі «1+1» під назвою «Чорна каса Укрзалізниці: хто змушує провідників заробляти на пасажирах» та яка розміщена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5, з наступним змістом: «Гроші йдуть до адміністрації вагонних дільниць і далі по стандартній системі відкатів до найвищих кабінетів керівництва «Укрзалізниці». За нашою інсайдерською інформацією гроші стікаються до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень»;
2) визнати недостовірною та такою, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, яка поширена ТОВ «1+1 Інтернет» в програмі «Гроші» (ІНФОРМАЦІЯ_9) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та яка розміщена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6,- з наступним змістом: «Гроші йдуть до адміністрації вагонних дільниць і далі по стандартній системі відкатів до найвищих кабінетів керівництва «Укрзалізниці». За нашою інсайдерською інформацією гроші стікаються до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень»; 
3) визнати недостовірною та такою, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, яка поширена ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ІНФОРМАЦІЯ_7 у публікації під назвою «Після розслідування Грошей відсторонили одного з директорів «Укрзалізниці», та яка розміщена за посиланням  ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з наступним змістом: «За інформацією, яку вдалося отримати журналістам, стало відомо, як «чорна каса» потрапляє до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень ОСОБА_1»; «Журналістка «Грошей» ОСОБА_6 «провела власне розслідування і показала, чому провідники вимушені терпіти свавілля керівництва підприємства, які основні джерела тіньового прибутку, та чому, попри гучні заяви очільників влади про виведення підприємства із збиткового в прибутковий, процвітають корупційні схеми, за якими щодня незаконно збирається майже 100 тисяч гривень»; 
4) зобов`язати ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» спростувати недостовірну, та таку, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, яка поширена ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» в програмі «Гроші», що вийшла у світ ІНФОРМАЦІЯ_10 о 22 год. 00 хв. на телеканалі «1+1» під назвою «Чорна каса Укрзалізниці: хто змушує провідників заробляти на пасажирах» та яка розміщена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_12, - з наступним змістом: «Гроші йдуть до адміністрації вагонних дільниць і далі по стандартній системі відкатів до найвищих кабінетів керівництва «Укрзалізниці». За нашою інсайдерською інформацією гроші стікаються до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень»; яка поширена ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ІНФОРМАЦІЯ_7 під назвою «Після розслідування Грошей відсторонили одного з директорів «Укрзалізниці», та яка розміщена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11, - з наступним змістом: «За інформацією, яку вдалося отримати журналістам, стало відомо, як «чорна каса» потрапляє до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень ОСОБА_1»; «Журналістка «Грошей» ОСОБА_6 «провела власне розслідування і показала, чому провідники вимушені терпіти свавілля керівництва підприємства, які основні джерела тіньового прибутку, та чому, попри гучні заяви очільників влади про виведення підприємства із збиткового в прибутковий, процвітають корупційні схеми, за якими щодня незаконно збирається майже 100 тисяч гривень», у спосіб : оголосити в ефірі програми «Гроші» зміст резолютивної частини рішення суду у даній справі наступного дня з дати набрання рішенням суду законної сили (якщо програма не виходить у світ,  забезпечити її вихід у світ з метою виконання рішення суду), а також, розмістити на головній сторінці веб-сайту https://lplusl.ua повний текст рішення суду у даній справі, - наступного дня за датою набрання рішенням суду законної сили; 
5) зобов`язати ТОВ «1+1 Інтернет» спростувати недостовірну та таку, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, яка поширена ТОВ «1+1 Інтернет» в програмі «Гроші» (ІНФОРМАЦІЯ_9) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та яка розміщена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13,- з наступним змістом: «Гроші йдуть до адміністрації вагонних дільниць і далі по стандартній системі відкатів до найвищих кабінетів керівництва «Укрзалізниці». За нашою інсайдерською інформацією гроші стікаються до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень», у спосіб: оголосити в ефірі програми «Гроші» зміст резолютивної частини рішення суду у даній справі наступного дня з дати набрання рішенням суду законної сили (якщо програма не виходить у світ, забезпечити її вихід у світ з метою виконання рішення суду); а також, розмістити на головній сторінці веб-сайту https://1plus1.video повний текст рішення суду у даній справі наступного дня за датою набрання рішенням суду законної сили; 
6) зобов`язати ТОВ «1+1 Інтернет» видалити недостовірну та таку, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, а саме: видалити відеосюжет та відеозапис програми «Гроші» (ІНФОРМАЦІЯ_9) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та яка розміщена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також усі інші здійснені відтворення відеосюжету та відеозапису, його публікації в мережі Інтернет у повному або частковому обсязі; 
7) зобов`язати ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» видалити недостовірну та таку, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, а саме: видалити випуск програми «Гроші», що вийшов у світ ІНФОРМАЦІЯ_10 о 22 год. 00 хв. на телеканалі «1+1» під назвою «Чорна каса Укрзалізниці: хто змушує провідників заробляти на пасажирах», та який розміщений за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14; видалити публікацію під назвою «Після розслідування Грошей відсторонили одного з директорів «Укрзалізниці», та яка розміщена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_15, а також усі інші здійснені публікації даної статті;
8) здійснити розподіл судових витрат (т. 1 а.с. 1-10, т. 2 а.с. 91-97).
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_10 о 22 год. 00 хв. відповідачем було оприлюднено негативну та недостовірну інформацію відносно позивача у формі відеосюжету під назвою: «Чорна каса Укрзалізниці: хто змушує провідників заробляти на пасажирах». Окрім того, що поширення негативної інформації завдало позивачеві моральної шкоди, за наслідком її поширення позивача було звільнено з займаної посади, що підтверджується посиланням на офіційний сайт ПАТ «Укрзалізниця» та наказом про його звільнення.
Зазначав, що з вказаного офіційного повідомлення ПАТ «Укрзалізниця», розміщеного за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16, вбачається, що 19 квітня 2016 року на черговому засіданні правління ПАТ «Укрзалізниця» прийняло рішення увільнити ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора з пасажирських перевезень і сервісу, приводом для чого стала поширена ЗМІ інформація про вкрай незадовільну ситуацію щодо організації роботи у пасажирському секторі залізничного транспорту. Зокрема, проінформовано, що ПАТ «Укрзалізниця» позиціонує себе як перевізник, що прагне удосконалити якість та сервіс і очиститися від будь-яких проявів корупції чи бездіяльності посадових осіб. За наслідком сюжету констатовано, що «за фактами, викладеними у програмі «Гроші» телеканалу «1+1», буде проведено службову перевірку із залученням фахівців департаменту безпеки, департаменту аудиту та контролю, а також інших фахівців».
Звертав увагу, що сюжет, в якому містяться  безпідставні висновки щодо позивача, переглянули сотні тисяч громадян, так як відеоматеріал оприлюднений не тільки в ході популярної національної телепередачі, але й поширений десятками ЗМІ.
Вказував, що ще до звернення до суду з позовною заявою позивач намагався довідатися про підстави оприлюднення недостовірної інформації провідним медіа холдингом України, проте жодної відповіді на запити позивача відповідач не надав та самоусунувся від відновлення прав особи.
Вказував, що у сюжеті від ІНФОРМАЦІЯ_10 міститься твердження: «Гроші йдуть до адміністрації вагонних дільниць і далі по стандартній системі відкатів до найвищих кабінетів керівництва «Укрзалізниця». За нашою інсайдерською інформацією гроші стікаються до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень».
При цьому, такі твердження в ході візуального сюжету супроводжуються інтерв`юванням «Начальника департаменту пасажирських перевезень ОСОБА_1», який за твердженням відповідача «сам він від причетності до схеми відхрещується».
ІНФОРМАЦІЯ_7 за посиланням на офіційному сайті відповідача розміщено статтю «Після розслідування Грошей відсторонили одного з директорів «Укрзалізниці», в якій повторно оприлюднено той самий сюжет і зроблено висновок «За інформацією, яку вдалося отримати журналістам, стало відомо, як «чорна каса» потрапляє до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень ОСОБА_1».
Позивач вказував, що зазначеною статтею його звинувачено у вчиненні дій, що суперечать закону, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, проте, як у первинному сюжеті, так і у вище згаданій статті не оприлюднено жодного доказу на підтвердження достовірності фактичних даних.
Також, позивач посилався на те, що відповідач порушив ряд вимог до провадження журналістської діяльності, в тому числі вимог до діяльності ЗМІ, інформаційних агентств та телерадіоорганізацій (т. 1 а.с. 1-10, т. 2 а.с. 91-97).
26 березня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Вважає, що журналісти програми «Гроші» мали повне та незаперечне право отримувати та аналізувати інформацію щодо роботи Укрзалізниці, аналізувати її та робити з неї висновки, які доводити до відома телеглядачів. Позивачеві було надано можливість висловити свою точку зору отриманих відомостей і сам позивач цього не заперечує, оскільки у позовній заяві згадував про дане ним інтерв`ю, а також про повідомлення, що «сам він від причетності до схеми відхрещується». 
Зауважував, що факт відсторонення та звільнення позивача з посади не оспорюється, а на офіційному сайті Укрзалізниці наявне відповідне повідомлення. Підставою звільнення позивача, яке відбулось після виходу в ефір телепередачі «Гроші» є не передача як така, і не інформація, а «незадовільна ситуація щодо організації роботи у пасажирському секторі залізничного транспорту».
Зазначав, що намагання позивача притягнути відповідачів до відповідальності за розповсюдження інформації, що являє громадський інтерес, суперечать праву на свободу вираження поглядів (т. 1 а.с. 114-116).
20 листопада 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій останній просив задовольнити позовні вимоги (т. 1 а.с. 137-143).
У липні і вересні 2020 року ТОВ «1+1 Інтернет» подано відзив на уточнену позовну заяву з доводами щодо відмови у задоволенні позову аналогічними викладеним у відзиві ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1». Додатково зазначено. що додавши, що не може бути задоволена вимога позивача, заявлена до ТОВ «1+1 Інтернет» щодо проголошення резолютивної частини суду в ефірі програми «Гроші», оскільки такі дії може вчиняти виключно телерадіоорганізація, яка володіє ліцензією на мовлення в ефірі відповідного телеканалу. Проте ТОВ «1+1» не є власником ліцензії на мовлення в ефірі телеканалу «1+1» (т. 2 а.с. 133-138, 189-195).
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року  в позові ОСОБА_1 до ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», головного редактора Департаменту журналістських розслідувань ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ОСОБА_4, журналіста Департаменту журналістських розслідувань ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ОСОБА_6, ТОВ «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності, ділової репутації фізичної особи - відмовлено в повному обсязі (т. 2 а.с. 224-241).
Не погодившись із рішенням суду, 08 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (т. 3 а.с. 1-13).
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції порушив строки розгляду даної справи, адже з моменту звернення до ухвалення рішення минуло 6 років, що є безпрецедентним строком для розгляду справи даної категорії.
Вважає, що розгляд даної справи супроводжувався знищенням/пошкодженням технічного запису судових засідань з вини осіб, на яких покладається обов`язок не допускати таких наслідків, ймовірним фальшуванням викликів/повідомлень, що спрямовувалися судом на адресу учасників справи, безпідставними перервами у судовому розгляді інтервалами в 4-7 місяців, зняттям засідань з розгляду без будь-якого мотивування та підстав.
Апелянт зазначав, що користуючись зволіканням з розглядом спору, сторона відповідача, зловживаючи процесуальними правами, вчинила ряд дій, спрямованих на унеможливлення встановлення обставин, на знищення доказів, які мають безпосереднє значення для її вирішення.
Вказував, що судом першої інстанції надано невірну оцінку обставинам та доказам у справі, не досліджено докази відповідно до вимог повноти, всебічності та об`єктивності, суд ухилявся від опису доказів, що містяться у справі. Крім того, судом не було вирішено клопотання позивача про витребування доказів.
Також судом першої інстанції не надано жодного пояснення тому, чому суд вважав твердження «стало відомо, як «чорна каса» потрапляє до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень ОСОБА_1» та «гроші йдуть до адміністрації вагонних дільниць і далі по стандартній схемі відкатів до найвищих кабінетів керівництва «Укрзалізниці» - проблемою, яка висвітлюється, а не твердженням про факти, і чому у розумінні суду дії відповідачів з висвітлення проблеми/інформації не можуть самі по собі бути предметом оскарження та судового захисту, якщо для цього є підстави.
Висновок суду про безособовість суперечить обставинам справи та доказам, оскільки стосується начальника департаменту пасажирських перевезень ОСОБА_1, інформація, оприлюднена як імовірна, а натомість фігурує як повідомлення про те, що вже має місце (т.3 а.с. 1-13).
Стороною апелянта подано клопотання про постановлення окремої ухвали щодо допущених порушень, на думку апелянта, з боку суддів та працівників апарату районного суду, зловживань процесуальними правами відповідачів та їх представників (т. 3 а.с. 20-38).
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» та ТОВ «1+1 Інтернет» - Заянчуковський С.О. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Крім того, у письмових поясненнях до апеляційного суду заперечував проти постановлення окремої ухвали зазначивши про відсутність, на його думку, правових підстав для постановлення окремої ухвали (т. 3 а.с. 50-74).
Відзив на апеляційну скаргу поданий у строк, визначений апеляційним судом про що свідчить штемпель на конверті поштового відправлення листа з описом вкладення (т. 3 а.с. 38, 50-70).
18 серпня 2022 року за протоколом автоматизованого розподілу, розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 був визначений колегії суддів Верланов С.М., Оніщук М.І., Шебуєва В.А. (т. 3 а.с. 31).
06 вересня 2022 року, у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді доповідача Верланова С.М., за протоколом автоматизованого розподілу справи, розгляд справи визначений          колегії суддів Левенець Б.Б., Борисова О.В., Ратнікова В.М. (т. 3 .а.с 35).
09 вересня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли з районного суду до апеляційного суду, та, у зв`язку із перебуванням судді Борисової О.В. у запланованій відпустці, 14 вересня 2022 року за протоколом автоматизованого розподілу справи було визначено колегію суддів Левенець Б.Б., Махлай Л.Д., Ратнікова В.М. (т. 3 а.с. 36-37).
15 вересня 2022 року ухвалами Київського апеляційного суду відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 16 годин 00 хвилин 06 жовтня 2022 року, проте у зазначений день розгляд справи не відбувся, у зв`язку із повідомленням про замінування приміщення Київського апеляційного суду і проведенням евакуації усіх відвідувачів з будівлі суду, про що складено відповідну довідку (т. 3 а.с. 38-39, 75).
16 листопада 2022 року розгляд справи апеляційним судом був відкладений до 30 листопада 2022 року для забезпечення належного сповіщення осіб, які беруть участь у справі (т. 3 а.с. 85-86).
За протоколом автоматизованого розподілу справи у зв`язку із перебуванням судді Махлай Л.Д. у запланованій відпустці, було визначено колегію суддів Левенець Б.Б., Борисова О.В., Ратнікова В.М. (т. 3 а.с. 90).
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Батрин С.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» - адвокат Заянчуковський С.О. заперечував проти скарги і просив її відхилити.
 Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень та оголошенням на офіційному веб-сайті Судової влади України, про що у справі є докази. Повідомлення позивачу ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою. Проте апелянт ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Батрина С.В. під розписку. Факту належного сповіщення позивача ОСОБА_1 його представник - адвокат Батрин С.В. в суді апеляційної інстанції не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були сповіщені на останні відомі суду адреси та оголошенням на офіційному веб-сайті Судової влади України, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили (т. 3 а.с. 41-49, 75-84, 87-94).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 0 22:00 год. на телеканалі 1+1 вийшов черговий відеосюжет телепрограми «Гроші» під назвою «Чорна каса Укрзалізниці: хто змушує провідників заробляти на пасажирах».
Вказаний сюжет було розміщено на веб-сайті ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ІНФОРМАЦІЯ_14.
Як зазначає в своїй позовній заяві позивач, в сюжеті було поширено інформацію відносно нього, яку він вважає недостовірною, негативною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію.
У вказаному випуску програми журналістка ОСОБА_6 провела власне журналістське розслідування щодо якості надання послуг в потягах ПАТ «Укрзалізниця», особливостей надання платних послуг пасажирам та опитала провідників з цього приводу тощо. Журналістка висвітлила проблеми внутрішньої системи управління в ПАТ «Укрзалізниця», зокрема поборів з провідників, пов`язаних з наданням платних послуг у потягах.
У другій половині сюжету зазначається наступне:
«Журналіст: Не на камеру провідники кажуть: гроші йдуть до адміністрації вагонних дільниць і далі по стандартній системі відкатів до найвищих кабінетів керівництва Укрзалізниці. За нашою інсайдерською інформацією гроші стікаються до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень. Сам він звісно від причетності до схеми відхрещується.
Ігор Бреус: Ко мне они не доходили и доходить не будут.
Журналіст: Натомість каже - про проблему знає. Від початку роботи анонімної лінії скарг, із проханням припинити побори звернулося вже десятки провідників. Але, мовляв, відреагувати керівництво не може.
Ігор Бреус: Как правило, эти обращения идут без указания обратного адреса, то есть в анонимном порядке. Это ограничивает возможность проверки.
Журналіст: Ми спитали в Укрзалізниці як вони вираховують обсяг необхідної для продажу продукції. В офіційному листі вони повідомляють: основою для визначення обсягу продукції, потрібного для задоволення попиту на продукти харчування, слугують фактичні дані про обсяги реалізації продукції.
Програма «Гроші» закликає провідників України до початку нового курортного сезону перестати розводити пасажирів та самим бойкотувати побори. Зупинити локомотив корупції можна тільки гуртом. І в цьому пасажири готові із радістю допомогти».
Судом встановлено, що 19квітня 2016року на черговому засіданні правління ПАТ «Укрзалізниця» прийнято рішення увільнити ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора з пасажирських перевезень і сервісу ПАГ «Укрзалізниця» (т. 1 а.с. 16).
ІНФОРМАЦІЯ_7 ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» розміщено публікацію під назвою «Після розслідування Грошей відсторонили одного з директорів «Укрзалізниці», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , - з наступним змістом: «За інформацією, яку вдалося отримати журналістам, стало відомо, як «чорна каса» потрапляє до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень ОСОБА_1», «Журналістка «Грошей» ОСОБА_6 «провела власне розслідування і показала, чому провідники вимушені терпіти свавілля керівництва підприємства, які основні джерела тіньового прибутку, та чому, попри гучні заяви очільників влади про виведення підприємства із збиткового в прибутковий, процвітають корупційні схеми, за якими щодня незаконно збирається майже 100 тисяч гривень» (т. 1 а.с. 12).
За змістом ст. 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, у т.ч. особою, якою поширено таку інформацію.
Поряд з цим, за змістом вказаних норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.
Пунктом 12 постанови визначено, що належним відповідачем у разі  поширення  оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач  повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Таким чином, звернувшись з позовом до ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», головного редактора Департаменту журналістських розслідувань ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ОСОБА_4, журналіста Департаменту журналістських розслідувань ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ОСОБА_6, ТОВ «1+1 Інтернет», позивач обрав належне коло відповідачів. 
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 15 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням  інших  засобів  телекомунікаційного  зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
За змістом ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. 
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. 
Відповідні роз`яснення містяться і в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», в якому зазначено, що вирішуючи  питання  про  визнання  поширеної   інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати,  чи  є  вона  фактичним  твердженням,  чи оціночним судженням.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. 
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 р.) суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції.(див. рішення у справі «Лінґенс проти Австрії» (Lingens v. Austria) від 8 липня 1986, серія A, № 103, п. 46) (див. рішення у справі «Перна проти Італії» [ВП], заява № 48898/99, п. 40, від 25 липня 2001 року). 
Стаття 10 Європейської Конвенції з прав людини захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу. 
Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. 
Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес (див. рішення у справі «Сюрек проти Туреччини» (№ 1) [ВП], заява №26682/95, п. 61, ECHR 1999-IV). 
За роз`ясненнями, що містяться в п. 21 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998 року) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.
Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Позивач ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин займав посаду начальника Департаменту пасажирських перевезень далекого сполучення ПАТ «Укрзалізниця». За формою власності ПАТ «Укрзалізниця» є державною власністю та власністю територіальних громад. Послугами ПАТ «Укрзалізниця», зокрема пасажирських перевезень далекого сполучення, щоденно користуються десятки тисяч громадян України, а тому діяльність перевізника ПАТ «Укрзалізниця» та її Департаменту пасажирських перевезень далекого сполучення, безумовно складають суспільний інтерес, тому вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. 
Враховуючи вказане, ОСОБА_1 перебуваючи на вказаній посаді в товаристві, яке пов`язане з державними ресурсами, мав бути відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою. Оспорювана позивачем інформація не стосується приватного життя позивача, а містить оціночні судження стосовно діяльності, очолюваного ним Департаменту пасажирських перевезень, що підтверджується проявом суспільного інтересу до особи позивача та його діяльності з боку журналістів. 
Звертаючись з позовом ОСОБА_1 просив визнати недостовірною та такою, що посягає на його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» в програмі «Гроші», що вийшла у світ ІНФОРМАЦІЯ_10 о 22 год. 00 хв. на телеканалі «1+1» під назвою «Чорна каса Укрзалізниці: хто змушує провідників заробляти на пасажирах» та яка розміщена за посиланням  ІНФОРМАЦІЯ_5  а також поширену ТОВ «1+1 Інтернет» в програмі «Гроші» (ІНФОРМАЦІЯ_9) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та яка розміщена за посиланням  ІНФОРМАЦІЯ_6 , -з наступним змістом: «Гроші йдуть до адміністрації вагонних дільниць і далі по стандартній системі відкатів до найвищих кабінетів керівництва «Укрзалізниці». За нашою інсайдерською інформацією гроші стікаються до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень».
Вказана інформація, яку просить спростувати позивач, не містить вказівки на особу позивача, а саме на його ім`я, прізвище та по батькові. 
При цьому, з відеозапису програми «Гроші», що вийшла у світ ІНФОРМАЦІЯ_10 о 22 год. 00 хв. на телеканалі «1+1» під назвою «Чорна каса Укрзалізниці: хто змушує провідників заробляти на пасажирах» та яка розміщена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що випуск присвячений інформації, яка становить суспільний інтерес. Так, у вказаному випуску журналістка ОСОБА_6 провела власне журналістське розслідування щодо якості надання послуг в потягах ПАТ «Укрзалізниця», особливостей надання платних послуг пасажирам та опитала провідників тощо. Журналістка висвітлила проблеми внутрішньої системи управління в ПАТ «Укрзалізниця», зокрема поборів з провідників, пов`язаних з наданням платних послуг у потягах.
Перевіривши наявний у матеріалах справи відеозапис вказаного випуску програми «Гроші» апеляційним судом встановлено, що журналістка ОСОБА_6 провівши опитування працівників ПАТ «Укрзалізниця» зазначила наступне: «Не на камеру провідники кажуть, що гроші йдуть до адміністрації вагонних дільниць і далі по стандартній системі відкатів до найвищих кабінетів керівництва «Укрзалізниці». За нашою інсайдерською інформацією гроші стікаються до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень. Сам він звісно від причетності до схеми відхрещується».
У наступній частині відеосюжету після зазначення вказаної інформації містяться кадри, на яких позивач ОСОБА_1 відповідає на питання журналістки ОСОБА_6 , зазначивши наступне: «Ко мне они не доходили и доходить не будут».
Журналістка ОСОБА_6 коментує: «Натомість каже - про проблему знає. Від початку роботи анонімної лінії скарг із проханням припинити побори звернулися вже десятки провідників. Але, мовляв, відреагувати керівництво не може».
Коментар ОСОБА_1 був наступний: «Как правило, эти обращения идут без указания обратного адреса, то есть в анонимном порядке. Это ограничивает возможность проверки».
Тобто у відеосюжеті озвучується, що є безособова інсайдерська інформація щодо можливого спрямування грошових потоків. Після чого позивачу надається слово для висловлення своєї точки зору і позивач надає власне і категоричне бачення ситуації. 
Проаналізувавши зміст зазначеної інформації апеляційний суд дійшов висновку, що поширена інформація «Гроші йдуть до адміністрації вагонних дільниць і далі по стандартній системі відкатів до найвищих кабінетів керівництва «Укрзалізниці». За нашою інсайдерською інформацією гроші стікаються до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень» є загальним висновком, зробленим журналістом за наслідками опитування провідників ПАТ «Укрзалізниця» та зібраної в ході журналістського розслідування інформації, та не містить конкретних фактичних тверджень про особу позивача. 
Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що наведена інформація не порушує прав позивача та не підлягає спростуванню 
«Студія 1+1» ІНФОРМАЦІЯ_7 у публікації під назвою «Після розслідування Грошей відсторонили одного з директорів «Укрзалізниці», та яка розміщена за посиланням  ІНФОРМАЦІЯ_8 - відповідачами.
Також позивач просив визнати недостовірною та такою, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка поширена ТОВ «Телерадіокомпанія pasazirskih perevezen-i-servisu-ukrzaliznici, - з наступним змістом: «За інформацією, яку вдалося отримати журналістам, стало відомо, як «чорна каса» потрапляє до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень ОСОБА_1»; «Журналістка «Грошей» ОСОБА_6 «провела власне розслідування і показала, чому провідники вимушені терпіти свавілля керівництва підприємства, які основні джерела тіньового прибутку, та чому, попри гучні заяви очільників влади про виведення підприємства із збиткового в прибутковий, процвітають корупційні схеми, за якими щодня незаконно збирається майже 100 тисяч гривень».
Аналіз змісту оспорюваної інформації в публікації свідчить про відсутність твердження про конкретні факти і вказує на те, що по суті в ній викладені оціночні судження з використанням провокативної риторики та інших характерних для оціночних суджень мовно-стилістичних засобів таких як ««чорна каса» потрапляє до кабінету начальника». Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо, а оціночні судження спростуванню не підлягають.
Інша частина оспорюваної інформації ««Журналістка «Грошей» ОСОБА_6 «провела власне розслідування і показала, чому провідники вимушені терпіти свавілля керівництва підприємства, які основні джерела тіньового прибутку, та чому, попри гучні заяви очільників влади про виведення підприємства із збиткового в прибутковий, процвітають корупційні схеми, за якими щодня незаконно збирається майже 100 тисяч гривень» взагалі не містить посилання на особу позивача.
Фактично позивач просить спростувати інформацію, яка по суті, за змістом журналістського розслідування, є громадською критикою у засобах масової інформації з приводу того, як керівництво ПАТ «Укрзалізниця» здійснює управління підприємством, зокрема, як організована діяльність Департаменту пасажирських перевезень, очільником якого був на той час позивач ОСОБА_1 , а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що поширення вказаної інформації не призвело до порушення особистих немайнових прав позивача.
Таким чином, апеляційний суд погодився з висновками районного суду, що поширена інформація відносно особи позивача у публікації не містить фактичних тверджень стосовно позивача, а є оціночними судженнями.
Колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги щодо наявності в оспорюваній інформації звинувачення у злочині з посиланням на постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 757/47312/15-ц, від 11 серпня 2021 року у справі № 362/3163/20, від 05 травня 2019 року у справі № 761/37180/17 оскільки фраза «чорна каса» потрапляє до кабінету начальника департаменту пасажирських перевезень ОСОБА_1» не містить посилань на ознаки та (або) вчинення позивачем будь-якого конкретного кримінально караного діяння і за правовою оцінкою є суб`єктивною думкою відповідачів, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростувати. Відповідачами не зазначено будь-яких висловів, які б за текстовим навантаженням розумілися як вчинення позивачем злочину чи протиправного діяння.
При цьому, відповідачем забезпечено право позивача на публічне (необмеженому колу осіб-глядачів телепрограми) висловлення власної думки з приводу зазначених у відео сюжеті проблемних питань організації діяльності Департаменту пасажирських перевезень ПАТ «Укрзалізниця», у т.ч. з можливістю їх заперечення (спростування) та (або) шляхів виправлення у випадку їх виявлення.
Доводи апелянта, що внаслідок публікації оспорованої позивачем інформації він був увільнений від виконання обов`язків за посадою є припущенням, оскільки в межах дискреційних повноважень правління ПАТ «Укрзалізниця» перебуває прийняття відповідного кадрового рішення, а роботодавець має можливість не ухвалювати рішення до закінчення відповідної службової перевірки «із залученням фахівців департаменту безпеки, департаменту аудиту та контролю, а також інших фахівців».
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Процесуальні підстави для постановлення окремої ухвали суду передбачені положеннями ст.ст. 262, 385 ЦПК України.     
Колегія суддів перевірила та відхилила доводи апелянта стосовно необхідності постановлення окремої ухвали щодо допущених, на думку апелянта, порушень з боку суддів та працівників апарату районного суду. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив на тривалий розгляд справи (із 26 вересня 2016 року, коли було відкрито провадження у справі, до 08 грудня 2021 року, коли було ухвалено оскаржуване рішення районного суду), та оголошення перерв між судовими засіданнями на тривалий час із зазначенням різних причин.
Як вбачається з матеріалів справи, такий тривалий розгляд був викликаний у т.ч. наявністю об`єктивних обставин, зокрема, наявністю клопотань про відкладення розгляду справи, необхідністю належного сповіщення учасників справи, зміною предмету позову та неодноразовою зміною складу суду, у зв`язку з чим розгляд справи розпочинався з початку (т. 1 а.с. 71,81-82,156-158 т. 2 а.с. 84-85, 91-97, 153-154, 167-168 т. 3 а.с. 20-38).
Крім того, об`єктивна перевірка тривалості таких перерв між судовими засіданнями районного суду можлива за наявності об`єктивної інформації про робоче навантаження суддів, в провадженні яких перебувала вказана справа. Проте така інформація у матеріалах даної справи відсутня, що позбавляє колегію суддів зробити обґрунтовані висновки щодо доводів апелянта про наявність підстав для постановлення окремої ухвали, яка не може обґрунтовуватись припущеннями.
Доводи апелянта щодо неповноти (неточності) протоколів та звукозаписів судових засідань районного суду має вирішуватись в порядку ст. 249 ЦПК України, а апелянт не заявляв апеляційному суду про необхідність направлення справи до районного суду для розгляду зауважень та (або) належного оформлення справи.
Не наведено заявником і переконливих доказів зловживання відповідачами процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків з боку представників відповідачів. При цьому, суд зауважив на суперечливі пояснення представників відповідачів протягом тривалого розгляду справи, зокрема відсутність факту поширення інформації, яку оспорював позивач, проте такі суперечливі доводи представників не були покладені в основу судового рішення апеляційного суду і не призвели до неправильного вирішення справи районним судом по суті спору. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення районного суду не підлягає скасуванню.
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 02 грудня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                         Б.Б. Левенець

                                                                                                         В.М. Ратнікова

 О.В. Борисова